УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Карпенко С.О.,

Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Тарасовецької сільської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, часткове скасування державного акта про право власності на земельну ділянку та часткове скасування рішення сільської ради за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 3 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, часткове скасування державного акта про право власності на земельну ділянку та часткове скасування рішення сільської ради, посилаючись на те, що відповідач самовільно захопила частину її земельної ділянки площею 0,05 га, оскільки вона приватизувала лише 0,25 га землі, а згідно договору дарування за її будинком рахується 0,30 га землі, а тому решта знаходиться у володінні відповідача, про усунення перешкод в користуванні якою вона просить суд.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 3 листопада 2016 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено порушення будь-яких її законних прав, оскільки вона не є користувачем або власником спірної земельної ділянки.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Судами встановлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 4 вересня 2007 року (а.с. 13, 15), ОСОБА_3 на підставі рішення ІV сесії V скликання Тарасовецької сільської ради від 30 жовтня 2006 року про передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування будинку належить земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, розташована в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області.

Суміжна земельна ділянка згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 7 липня 2004 року (а.с. 75), виданого на підставі рішення VІІІ сесії ХХІV скликання Тарасовецької сільської ради від 13 лютого 2004 року про затвердження технічної документації площею 0,2473 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва належить ОСОБА_4

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 указувала на те, що їй повинно належати саме 0,30 га землі, оскільки згідно договору дарування вона отримала разом із будинком земельну ділянку саме в такому розмірі, а відповідач незаконно приватизувала належну їй частину земельної ділянки розміром 0,05 га.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК УРСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських рад.

Так, як убачається з матеріалів справи актом обстеження земельної ділянки господарства по АДРЕСА_1, що перебуває у власності ОСОБА_4, від 17 лютого 2015 року було встановлено, що фактично в натурі остання користується 0,42 га землі, однак за по господарською книгою закріплено 0,38 га землі, що є на 0,0406 га більше (а.с. 9).

Актом обстеження земельної ділянки господарства АДРЕСА_2 від 17 лютого 2015 року, що перебуває у власності ОСОБА_3, було встановлено, що фактично в натурі остання користується 0,3299 га, однак за по господарською книгою закріплено 0,3600 га землі, що є на 0,0331 га менше.

У абз. 3 п. 5 постанови Верховної Ради УРСР від 18 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» (із змінами, внесеними згідно із законом України від 5 травня 1993 року № 3180-ХІІ) зазначено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Таким чином, суди у порушення вимог ст.ст. 212-214, 316 ЦПК України на вищевказані норми матеріального права уваги не звернули та наявні в матеріалах справи докази належним чином не дослідили, не надали їм належної правової оцінки, не перевірили чи не накладається належна на праві власності відповідачу земельна ділянка, на земельну ділянку на яку позивач зберігає право користування відповідно до записів по господарської книги у розмірі 0,3600 га.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили тільки з того, що позивачу у встановленому законом порядку надана у власність земельна ділянка 0,2500 га, а тому вважали, що право її не порушене, при цьому не врахували доводи про наявність земельної ділянки у користуванні та відповідні данні щодо цього.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 3 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
С.О. Карпенко
В.М. Коротун
О.В. Попович