Справа № 456/1456/15-ц
Провадження № 2/456/125/2017
РІШЕННЯ

іменем України

04 квітня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди та, уточнивши позовні вимоги, просить визнати недостовірною інформацію відносно неї, поширену ОСОБА_2 у формі виступу під час подання клопотань, давання показань та промови у судових дебатах в ході судових засідань від 18 липня 2014 року, від 11 серпня 2014 року, від 10 жовтня 2014 року в рамках розгляду Сколівським районним судом Львівської області цивільної справи № 453/370/14-ц до головуючого судді Микитина Володимира Ярославовича, а саме: «ОСОБА_1 шахрайським способом заволоділа заповітами на підставі сфальсифікованих Славською селищною радою довідок, підкупила суддів, працюючи в державному лісовому підприємстві, незаконно заволоділа правом власності на житловий будинок по вул. Шевченка, 83 в смт. Славське, з її боку є шахрайство щодо позбавлення людини права спадкування, вона є шахрайка, незаконно продає державний ліс, підкуповуючи негідних суддів, ОСОБА_1 зловживаючи службовим становищем, купила нечесних суддів, скоїла кримінальні правопорушення та надала суду сфальсифіковані докази і документи».

Зобовязати ОСОБА_2, не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом направлення листів на адресу Сколівського районного суду Львівської області, Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, Сколівської державної нотаріальної контори для ознайомлення з їх трудовим колективом із зазначенням у них такого тексту: «ОСОБА_1 не є шахрайкою, не вчиняла шахрайства щодо позбавлення людини права спадкування, не заволодівала шахрайським способом заповітами та не використовувала сфальсифікованих Славською селищною радою довідок, не заволоділа незаконно правом власності на житловий будинок по вул. Шевченка, 83, в смт. Славське, не продає незаконно державний ліс, не підкуповує та не підкуповувала суддів, не зловживає та не зловживала службовим становищем на посаді комерційного начальника відділу державного підприємства «Славське лісове господарство», не надавала суду сфальсифіковані докази і документи та не вчиняла кримінальних правопорушень».

Стягнути з ОСОБА_2С в її користь у відшкодування моральної шкоди 25 00,00 гривень.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій свої уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві та заявах про її уточнення, просила суд задовольнити позов в повному обсязі і розглянути справу за її відсутності та відсутності представника. На думку позивача, висловлювання відповідача, сказані під час слухання іншої цивільної справи № 453/370/14-ц, вона сприймає як такі, що є образливими, не відповідають дійсності (є недостовірними) та принижують її честь і гідність. Представник позивача ОСОБА_3 подав письмові пояснення, в яких просив суд задовольнити позовну заяву з її уточненням в повному обсязі та розглянути пояснення за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомила. В своєму письмовому запереченні ОСОБА_2 позову не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з їх незаконністю.

Суд, розглянувши матеріали справи, пояснення представника позивача та письмові пояснення відповідача на підтвердження позовних вимог і заперечень проти позову, відтворивши частково звукозапис судових засідань від 18.07.2014 року, 11.08.2014 року, 10.10.2014 року в цивільній справі № 453/370/14-ц, надавши належну оцінку зібраним у справі письмовим доказам, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що під час слухання Сколівським районним судом Львівської області цивільної справи № 453/370/14-ц в судовому засіданні, яке відбулось 18 липня 2014 року, у своєму виступі при поданні клопотань відповідач ОСОБА_2 повідомила головуючому судді Микитину В.Я. про те, що ОСОБА_1 шахрайським способом заволоділа заповітами на підставі сфальсифікованих Славською селищною радою довідок, підкупила суддів, працюючи в державному лісовому підприємстві, незаконно заволоділа правом власності на житловий будинок по вул. Шевченка, 83 в смт. Славське (час повідомлення 12 год. 54 хв. 13 год. 01 хв.), що з боку ОСОБА_1 є шахрайство щодо позбавлення людини права спадкування ( час повідомлення 13 год. 12 хв. 13 год. 16 хв.), що позивач є шахрайка, незаконно продає державний ліс, підкуповуючи негідних суддів (час повідомлення 13 год. 16 хв. 13 год. 25 хв.). В ході судового засідання, яке відбулось 11 серпня 2014 року, при даванні показань в якості свідка ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1, зловживаючи службовим становищем, купила нечесних суддів, та скоїла кримінальні правопорушення (час повідомлення 13 год. 20 хв. 13 год. 53 хв.). В судовому засіданні від 10 жовтня 2014 року під час промови у судових дебатах ОСОБА_2 висловилася наступним чином: «ОСОБА_1 скоїла кримінальне правопорушення та надала суду сфальсифіковані докази і документи (час повідомлення 13 год. 40 хв. 13 год. 51 хв.).

Зміст даних виступів міститься на носію інформації, на який здійснювався технічний запис судових засідань за допомогою системи «Камертон» серійний номер 2015.02.19-16.53, та який приєднаний до матеріалів цивільної справи № 453/370/14-ц як додаток до журналу до судового засідання.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву в їх обєктивності.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, ст. 28).

Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 68 Конституції України встановлює обовязок кожного неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Частиною 2 ст. 13 ЦК України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Стаття 280 ЦК України передбачає, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.

Згідно абзаців 3, 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі та ділової репутації, приниження яких відбулось внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в ній інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Стаття 34 Конституції України та ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» гарантують право особи висловлювати судження, оцінки та думки.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України Про інформацію оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватись у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений до способу поширення з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередню поширену інформацію.

В пунктах 1, 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» розяснено, що встановлене законом право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Обовязковому зясуванню при вирішенню спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього у її заподіянні.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати розяснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Суд вважає встановленим, що в ході судових засідань від 18 липня 2014 року, 11 серпня 2014 року, 10 жовтня 2014 року в цивільній справі № 453/370/14-ц відповідач ОСОБА_4 у присутності інших учасників судового засідання, секретаря суду ОСОБА_5, головуючого судді Микитина В.Я. та у приміщенні суду обзивала ОСОБА_1 злочинцем, корупціонером, шахраєм, що є приниженням її честі, гідності та ділової репутації і не відповідає дійсності та її особі.

Суд погоджується з висновками позивача, оскільки висловлювання відповідача у вищевказаних судових засіданнях не містяться у вироках чи інших судових рішеннях, у постановах досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, не стосувались предмету спору, не слугували доказами у справі та не оцінювались судом, є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, так як факти, наведені відповідачем, перевірені позивачем через можливості територіальних органів національної поліції, Славської селищної ради та ДП «Славське лісове господарство», а тому така інформація може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей. Виходячи з фактичних обставин, зміст висловлювань відповідача, емоційного стану та поведінку під час цих судових засідань, суд вважає встановленим, що фактично метою дій ОСОБА_2 було приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1

Суд знаходить, що винними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки субєктивна думка відповідача, яка не відповідає дійсності, висловлена в принизливій, непристойній формі, принизила гідність, честь та ділову репутацію ОСОБА_1, спричинила їй моральні страждання.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає з урахуванням суті позовних вимог, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, характеру дій відповідача та ступеня вини, чисельності людей, які були ознайомлені із зазначеною інформацією, ступеня моральних страждань позивача, їх тривалості і тяжкості та інших негативних наслідків. Однак, суд не може погодитись із сумою моральної шкоди 25 000 грн., яку вимагає позивач стягнути з відповідача, так як ця сума позивачем не доведена і в повному обсязі не обґрунтована.

Виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди слід зменшити і визначити в розмірі 1 000 грн.

Доводи відповідача про те, що позовна заява ОСОБА_1 оформлена не належним чином та не може розглядатись в порядку цивільного судочинства, є надуманими і суперечать вимогам законодавства України.

Доказів на спростування позову з його уточненням відповідач ОСОБА_2 суду не надала.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, необхідно визнати недостовірною зазначену інформацію, зобовязати позивача спростувати недостовірну інформацію у спосіб, наближений до способу її поширення, та стягнути з відповідача в користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відтак, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в користь позивача ОСОБА_1 494 грн. судового збору.

На підставі ст.ст. 3, 28, 32, 68 Конституції України, ст.ст. 13, 23, 275, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України, ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 197, 209, 212, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_1, поширену ОСОБА_2 у формі виступу під час подання клопотань, давання показань та промови у судових дебатах в ході судових засідань від 18 липня 2014 року, від 11 серпня 2014 року, від 10 жовтня 2014 року в рамках розгляду Сколівським районним судом Львівської області цивільної справи № 453/370/14-ц до головуючого судді Микитина Володимира Ярославовича, а саме: «ОСОБА_1 шахрайським способом заволоділа заповітами на підставі сфальсифікованих Славською селищною радою довідок, підкупила суддів, працюючи в державному лісовому підприємстві, незаконно заволоділа правом власності на житловий будинок по вул. Шевченка, 83 в смт. Славське, з її боку є шахрайство щодо позбавлення людини права спадкування, вона є шахрайка, незаконно продає державний ліс, підкуповуючи негідних суддів, ОСОБА_1 зловживаючи службовим становищем, купила нечесних суддів, скоїла кримінальні правопорушення та надала суду сфальсифіковані докази і документи».

Зобовязати ОСОБА_2, не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом направлення листів на адресу Сколівського районного суду Львівської області, Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, Сколівської державної нотаріальної контори для ознайомлення з їх трудовим колективом із зазначенням у них такого тексту: «ОСОБА_1 не є шахрайкою, не вчиняла шахрайства щодо позбавлення людини права спадкування, не заволодівала шахрайським способом заповітами та не використовувала сфальсифікованих Славською селищною радою довідок, не заволоділа незаконно правом власності на житловий будинок по вул. Шевченка, 83, в смт. Славське, не продає незаконно державний ліс, не підкуповує та не підкуповувала суддів, не зловживає та не зловживала службовим становищем на посаді комерційного начальника відділу державного підприємства «Славське лісове господарство», не надавала суду сфальсифіковані докази і документи та не вчиняла кримінальних правопорушень».

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди одну тисячу гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати 494 грн. (чотириста девятсот чотири гривні 00 коп.), повязані із сплатою судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя ОСОБА_6