Справа №588/350/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/975/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 жовтня 2015 року, а також

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

на додаткове рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 січня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 10 жовтня 2003 року до 15 січня 2015 року вона та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, вели спільне господарство, мали спільний побут. Під час спільного проживання, за рахунок накопичених грошових коштів, вони у листопаді 2014 року придбали автомобіль «Geely» GC6, 2014 року випуску, право власності на який зареєстрували за спільною згодою за ОСОБА_4

Посилаючись на те, що вона разом із відповідачем придбали автомобіль за спільні кошти під час проживання однією сім'єю, тому вважає, що цей автомобіль є спільною власністю. Однак, ураховуючи, що у січні 2015 року вони припинили проживати однією сім'єю та не дійшли згоди щодо добровільного поділу майна, тому позивач просила суд встановити факт проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати придбаний автомобіль спільним сумісним майном, визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля та стягнути в порядку поділу майна з ОСОБА_4 на її користь вартість 1/2 частини автомобіля у розмірі 76950 грн., припинивши її право власності на автомобіль після сплати відповідачем вартості 1/2 частини автомобіля.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 15 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя залишено без задоволення.

Додатковим рішенням цього ж суду від 04 січня 2016 року встановлено факт перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах та проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу за період з 10 жовтня 2003 року по 15 січня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 лютого 2016 року рішення Тростянецького районного суду Сумської області віл 15 жовтня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 04 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за період з 05 грудня 2006 року по 15 січня 2015 року.

Визнано обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль «Geely» GC6, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та проведено поділ цього майна.

Виділено у власність ОСОБА_4 автомобіль «Geely» GC6, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 153900 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 76950 грн. замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Geely» GC6, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі у розмірі 1616 грн. 50 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Сумської області від 04 лютого 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції, вірно встановивши обставини того, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 10 жовтня 2003 року по 15 січня 2015 року, на думку позивачки, безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст.74 СК України та не визнав придбаний у листопаді 2014 року за спільні кошти автомобіль «Geely» спільним сумісним майном і не поділив його.

Крім того, не погоджуючись з додатковим рішенням суду від 04 січня 2016 року, представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4

При цьому, зазначає, що позивачкою не заявлялися позовні вимоги щодо встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_4 і судовим збором цю вимогу вона не оплачувала. Крім того, як вважає представник відповідача, позивачка не довела, що між нею і ОСОБА_4 були усталені відносини, що притаманні подружжю. Зокрема, позивачка не надала доказів ведення з відповідачем спільного господарства, побуту та бюджету, а в матеріалах справи відсутні докази, що спірне майно було придбано внаслідок їх спільної праці. Також представник відповідача посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги покази свідків з боку позивачки щодо спільного проживання сторін, необґрунтовано відхиливши покази свідків з боку відповідача, які проти цих обставин заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_6 про задоволення їх апеляційної скарги та пояснення представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 про задоволення саме їх апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивачки необхідно відхилити, а апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_3 зареєстрована і проживає у житловому будинку по пров. Братському, 18 в м. Тростянець, Сумської області (т.1, а.с. 4-5, 89, 10-18).

З 07 жовтня 2003 року ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебувала (т.1, а.с. 7).

Як вбачається з довідки виконкому Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області від 02 квітня 2015 року за № 265, відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але постійно за вказаною адресою не проживає (т.1, а.с. 43, 45).

Відповідно до довідки-рахунку ТОВ «Етуаль-Авто» від 28 листопада 2014 року серії ВІА № 927407 транспортний засіб легковий автомобіль марки «Geely» GC6, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 було придбано ОСОБА_4 за 153900 грн. (т.1, а.с. 83).

Вирішуючи спір та постановляючи рішення про відмову у задоволенні вимоги про визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін та його поділ, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин того, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти внаслідок спільної праці в період спільного проживання сторін.

В той же час, суд дійшов висновку, що сторони в період з жовтня 2003 року по січень 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, тому постановив додаткове рішення, яким встановив факт перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах та проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу у зазначений період.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 з 18 вересня 1999 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який було розірвано рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 06 червня 2006 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області було зроблено відповідний запис від 05 грудня 2006 року за № 119 (т.1, а.с. 209).

Крім того, за інформацією Державної прикордонної служби від 20 квітня 2015 року за № 0.64-5616/0/15-15 ОСОБА_7 протягом 2013-2014 років регулярно виїжджав з території України в Російську Федерацію, зокрема, з 11 січня 2013 року по 28 березня 2013 року, з 08 квітня 2013 року, 21 липня 2013 року, 31 жовтня 2013 року по 26 грудня 2013 року, з 22 січня 2014 року по 21 квітня 2014 року, з 05 травня 2014 року, 19 серпня 2014 року по 11 листопада 2014 року (т.1, а.с. 77).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що позивачкою не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу у вказаний нею період, а саме: з 10 жовтня 2003 року по 15 січня 2015 року, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які вона посилалась в позові не є такими, з якими закон повязує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя.

Зокрема, факт пересилання відповідачем протягом 2012 2014 років коштів на рахунок позивачки, на думку колегії суддів, не може свідчити про ведення сторонами спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у період з 10 жовтня 2003 року по 15 січня 2015 року знаходились у фактичних шлюбних відносинах є передчасним.

У звязку із зазначеним, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду в частині встановлення факту проживання сторін однією сімєю у період з 05 грудня 2006 року по 15 січня 2015 року необхідно скасувати і ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити.

Отже, апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

В той же час, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги позивачки про визнання спірного автомобіля спільним сумісним майном, так як остання не довела, що вказане майно було придбано сторонами за спільні кошти, тобто, що джерело набуття цього майна було спільним, так як з виписки з особового рахунку ОСОБА_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 31 липня 2014 року їй була нарахована заробітна плата в сумі 882 грн. 95 коп., а інших даних щодо доходів позивачки матеріали справи не містять (т.1, а.с. 185).

Та обставина, що за договорами банківського вкладу на рахунках позивачки знаходились грошові кошти на загальну суму 75000 грн. (т.1, а.с. 184), на думку колегії суддів, не свідчить про придбання спірного автомобіля на спільні кошти сторін, оскільки позивачка не довела джерело походження цих коштів, ураховуючи, що матеріалами справи доведено, що відповідач протягом 2012 2014 років пересилав грошові кошти позивачці.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання сторін однією сімєю ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду а зазначеній частині не відповідають обставинам справи, тому рішення суду і додаткове рішення в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким у задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити.

В іншій оскаржуваній частині, а саме, щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання спірного автомобіля спірним сумісним майном та проведення його поділу рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому його необхідно залишити без змін.

Отже, апеляційну скаргу позивачки необхідно відхилити.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Оскільки в позові відмовлено, тобто спір вирішено на користь відповідача, тому йому необхідно повернути понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 267 грн. 96 коп. (виходячи із розрахунку: 1218 грн. * 0,2 * 110%) (т.1, а.с. 206).

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.ч.1, 3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 жовтня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 04 січня 2016 року в даній справі в частині встановлення факту перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах та проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 10 жовтня 2003 року по 15 січня 2015 року скасувати і ухвалити в зазначеній частині нове, яким у задоволенні вказаної позовної вимоги ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 15 жовтня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 267 грн. 96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -