Справа № 308/5984/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІО-ТРАНС» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІО-ТРАНС» (надалі ТОВ «ТРІО-ТРАНС») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що він згідно договору 701/14-16 від 01.01.2016р., укладеному між ним, Ужгородським міським центром зайнятості та ТОВ «ТРІО-Транс» пройшов стажування на даному підприємстві. Згідно наказу ТОВ «ТРІО-ТРАНС» № 12-к від 10.03.2016р. його прийнято на посаду бухгалтера-касира з двомісячним (з10.03.16р. по 10.05.16р.) випробувальним строком. Даний випробувальний строк йому встановлено безпідставно. Його не було ознайомлено з посадовою інструкцією бухгалтера-касира. Наказом ТОВ «ТРІО-ТРАНС » від 10 травня 2016 року його звільнено відповідно до ч.2 ст. 28 КЗпП України з займаної посади як такого, що не пройшов випробувальний строк. Звільнення вважає незаконним, просив поновити його на посаді бухгалтера-касира у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТРІО-Транс», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимошеного прогулу з 11 травня 2016р. до дня винесення судового рішення, який на день предявлення позову складає 6052,28грн.

В ході розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в якій просив: визнати незаконним, безпідставним та скасувати наказ № 31-К від 10.05.2016р. про звільнення його з роботи згідно з ч.2 ст.28 КЗпП України як такого, що не витримав випробування; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 травня 2016 року до дня винесення судового рішення, який на день предявлення позову становить 49 916,90 грн.; визнати правомірним з 01 грудня 2016р. збільшення у розрахунках розміру середнього заробітку до 6 657,50грн. у зв'язку із збільшенням мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1450,00грн. до 1600,00грн., тобто на 10%.; зобов'язати відповідача задовольнити його заяву та видати наказ про звільнення з роботи за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України, датований днем винесення судового рішення, і вважати цю дату останнім днем вимушеного прогулу; зобовязати відповідача з дня набрання законної сили внести відповідні записи до його трудової книжки про скасування наказу №31-К від 10.05.2016р та його звільнення з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст 36 КЗпП; зобов'язати відповідача виплатити вихідну допомогу у звязку із звільненням у розмірі середнього заробітку, який на день пред'явлення позову становить 6 657,50грн; зобовязати відповідача надати довідку про нараховану та виплачену заробітну плату за період з 10.03.2016р. по день звільнення; зобов'язати відповідача виплатити компенсацію невикористаної відпустки за 16 календарних днів за період друга половина травня 2016р. - перша половина січня 2017р. (на день пред'явлення позову) у розмірі 3 259,84 грн.; зобовязати відповідача подати до Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області (відділення у м. Ужгороді) уточнені "Звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (Додаток 4)" за період: травень 2016 р. по день звільнення.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2017року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його збільшений позов, з врахуванням стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дня винесення апеляційною інстанцією рішення, який на день предявлення апеляційної скарги становить 73 552,48 грн. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи , порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи і підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено на законних підставах.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 26 КЗпП України передбачено, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Згідно з ч.1 ст. 27 КЗпП України, строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

Відповідно до ч.2 ст. 28 КЗпП України, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Матеріалами справи встановлено, що згідно договору № 701/14-16 від 01.03.2016р. "про професійне навчання безробітного у роботодавця" укладеного між ТзОВ ТРІО-ТРАНС, Ужгородським центром зайнятості та ОСОБА_2, позивача ОСОБА_2 направлено на стажування у ТзОВ ТРІО-ТРАНС на посаді бухгалтера зі строком навчання з 02.03.16 по 04.03.16 з подальшим працевлаштуванням після навчання.

Наказом ТзОВ ТРІО-ТРАНС № 2-с від 02.03.2016 року зараховано на проходження стажування безробітного Ужгородського МЦЗ ОСОБА_2,за професією (спеціальністю) бухгалтера з 02.03.2016р. по 04.03.2016р.

Згідно Програми стажування ОСОБА_2, затвердженої товариством та погодженої директором центром зайнятості, ОСОБА_2 виконав програму стажування, терміном з 02.03.2016 року по 04.03.2016 року.

Наказом ТзОВ ТРІО-ТРАНС від 04.03.2016 року № 4-СД ОСОБА_2 відраховано із стажування у звязку з закінченням терміну стажування 04.03.2016р.

10.03.2016р. ОСОБА_2 подав власноручно написано заяву ТзОВ ТРІО-ТРАНС про прийняття його на роботу на посаду бухгалтера-касира з двомісячним випробувальним терміном. (а.с.34).

Наказом ТзОВ ТРІО-ТРАНС від 10.03.2016 року № 12-К ОСОБА_2 прийнято на роботу бухгалтером- касиром з 10.03.2016року з двомісячним (з 10.03.16р. по 10.05.16р.) випробувальним терміном. З даного наказу вбачається що ОСОБА_2 з умовами праці та з наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих чинників ознайомлений і погодився на встановлення випробувального терміну, що стверджено його власноручними підписами на даному наказі. (а.с.35)

Згідно наказу ТзОВ «ТРІО-Транс № 31-к від 10 травня 2016р. ОСОБА_2 звільнено з займаної посади як такого, що не витримав випробування ( ч.2 ст. 28 КЗпП України) (а.с.7).

Актом від 10 травня 2016 року стверджено, що ОСОБА_2 під час ознайомлення з наказом про звільнення його з роботи, з пакету документів, котрі містились в Додатку до наказу №31-К від 10.05.16р. забрав своє пояснення на доповідну головного бухгалтера ОСОБА_3 від 10.05.16р. в присутності комісії підприємства порвав це пояснення на дрібні шматки і сховав їх у свій портфель жовтого кольору. Причини знищення не пояснив. (а.с.31)

Обгрунтовуючи незаконність звільнення позивач посилається на те, що йому неправомірно встановлено випробувальний строк, його не ознайомлено з посадовою інструкцією, та безпідставно зроблено висновок про його низький рівень фахової підготовки бухгалтера.

Такі посилання позивача не заслуговують на увагу, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи.

В заяві про прийняття на роботу, яка власноручно написана позивачем, позивач ОСОБА_2 просив прийняти його на посаду бухгалтера касира в ТОВ «ТРІО-ТРАНС» з двомісячним випробувальним терміном. (а.с.34).

В наказі про прийняття на роботу від 10.03.2016 року зазначено про прийняття ОСОБА_2 роботу з випробувальним терміном з 10.03.16 по 10.05.16). Окремим рядком в даному наказі зазначено, що ОСОБА_2 згоден на встановлення випробувального терміну, що підтверджено його власноручним підписом (а.с.35).

Твердження позивача, що він проходив стажування у даному підприємстві і не потребував встановлення випробування не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ч.1 ст. 26 КЗпП України випробування встановлюється з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається і встановлюється новоприйнятим працівникам. До прийняття на роботу (10.03.2016) ОСОБА_2 в ТОВ«ТРІО-ТРАНС» не працював, а стажування, яке він проходив на даному підприємстві в період з 02.03.2016 року по 04.03.2016 року (3 дні), не є працевлаштуванням і не може прирівнюватися до перевірки професійної придатності працівника, що перебуває у трудових відносинах з підприємством.

Безпідставними є посилання позивача, що посадової інструкції бухгалтера касира, на підприємстві не існувало і його не було з нею ознайомлено, що спричинило невизначеність його обовязків, оскільки з матеріалів справи вбачається, що посадова інструкція бухгалтера касира затверджена наказом директора ТОВ «ТРІО-ТРАНС» №16-Д від 01.03.2016 року, тобто ще до прийняття на роботу позивача та існувала на момент прийняття позивача на роботу. Дані обставини вбачаються також з Програми стажування, яка погоджена Директором Ужгородського МЦЗ та ТОВ «ТРІО-ТРАНС» і в якій зазначено, що позивач ОСОБА_2І з посадовою інструкцію ознайомлений під час стажування. Актами комісій у складі різних працівників підприємства, від 10.03.2016р., 14.03.2016р., 16.03.2016р. і 29.04.2016р. стверджено, що позивач був ознайомлений з посадовою інструкцією бухгалтера касира, дана інструкція знаходилась у нього на робочому столі, однак на неодноразові пропозиції ОСОБА_4 відмовлявся поставити свій підпис про ознайомлення з нею. (а.с.36-39).

Матеріалами справи встановлено ТОВ «ТРІО-Транс», як роботодавець в період випробувального строку, мав претензії та зауваження до роботи ОСОБА_2І, щодо низького рівня його фахової підготовки як бухгалтера, брак теоретичних знань і практичних навичок, невиконання завдань головного бухгалтера, допущення помилок у звітах про використання кошів, що підтверджується доповідними записками головного бухгалтера ТОВ ТРІО-ТРАНС ОСОБА_3 від 06.04.2016р. та 27.04.2016р. та 10.05.2016р., первинною бухгалтерською документацією.

Зокрема, вказаними доповідними записками стверджено, що ОСОБА_2 були допущені помилки під час внесення даних первинних бухгалтерських документів до програми «1-С бухгалтерія», внаслідок чого підприємство було вимушено залучати для налаштування даної програми сторонніх спеціалістів ПП «Облік Уж» та оплачувати їх послуги, що підтверджено відповідними актами здачі-приймання робіт та платіжними дорученнями про оплату наданих послуг від 07.04.2016р. №362 , 29.04.2016р. №459. (а.с.40,41,43-46).

Той факт, що вимушене налаштування програми «1-С бухгалтерія» здійснювалось саме через дії ОСОБА_2 підтверджено також тим, що з даною програмою на підприємстві ніхто, окрім ОСОБА_2, не працював, що стверджено самим ОСОБА_2І в судовому засіданні.

Доповідною запискою головного бухгалтера ТОВ «ТРІО- Транс» від 10.05.2016 року стверджено, що ОСОБА_2 неодноразово допускав механічні помилки : по чеку рахувалося 160 Євро, а при розносці в авансовому звіті було проведено 10 Євро; в квитанції №463 від 30.04.2016р. від контрагента АТ «ОСОБА_5 Аваль» зазначено суму 10,00грн., а ОСОБА_2 при розносці поставив сумі 1025 грн.; вносив недостовірні дані щодо реквізитів контрагентів; а також не виконував доручення головного бухгалтера. Дані обставини підтверджені відповідними письмовими документами. Головний бухгалтер зробив висновок, що ОСОБА_2 показав незадовільні результати роботи на посаді бухгалтера касира під час випробувального терміну. (а.с.42 55).

Таким чином роботодавцем - відповідачем під час випробувального строку обґрунтовано встановлено невідповідність працівника ОСОБА_2 посаді бухгалтера касира, та правомірно звільнено його з роботи як такого, що не пройшов випробування.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі та задоволення його позовних вимог.

Наведені апелянтом доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді