САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/7139/16-ц
Провадження № 2/206/358/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" червня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Cадівничого товариства "Виноградник-4" про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії Садового товариства «Виноградник-4» в особі голови товариства ОСОБА_3 щодо надання довідок №19 від 08.11.2016 року та №20 від 08.11.2016 року, зобовязати Садівниче товариство «Виноградник-4» в особі голови товариства ОСОБА_3 надати їй довідку про те, що вона є членом садівничого товариства «Виноградник - 4» з 1973 року.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка №130 площею 0,0574 га в Садівничому товаристві «Виноградник-4». З 1973 року вона є членом Садівничого товариства «Виноградник-4». З 2003 року у неї відмовилися приймати членські внески, відключили земельну ділянку від електропостачання та водопостачання. Крім того голова Садівничого товариства «Виноградник-4» відмовилася надати їй довідку про її членство в садівничому товаристві або документ про її виключення з членів товариства. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2015 року садівниче товариство «Виноградник-4» було зобовязано надати їй документ щодо її членства у Садівничому товаристві «Виноградник-4», а також письмовий розрахунок кожного виду заборгованості її перед товариством. На виконання даного рішення суду їй було надано дві довідки за підписом голови садівничого товариства «Виноградник-4» ОСОБА_3: перша довідка від 08.11.2016 року №19 про те, що вона виключена з членів садівничого товариства згідно протоколу №10 звітної конференції Садівничого товариства «Виноградник-4» від 08.06.2008 року та не є членом товариства; друга довідка від 08.11.2016 року №20 про те, що заборгованість по внескам станом на 01.06.2016 року у ОСОБА_2 відсутня у звязку з тим, що вона з 08.06.2008 року не є членом Садівничого товариства «Виноградник-4». Зміст довідки №19 від 08.11.2016 року не відповідає дійсності, а зміст довідки №20 від 08.11.2016 року частково не відповідає дійсності, оскільки згідно протоколу №10 від 08.06.2008 року не було проголосовано питання про виключення її з членів садівничого товариства «Виноградник-4».

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, мотивуючи тим, що підставою припинення членства позивача у садівничому товаристві є рішення загальних зборів членів кооперативу, яке зафіксовано в протоколі №10 від 08.06.2008 року. На виконання вищезазначеного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, державним виконавцем складено акт від 23.11.2016 року де встановлено, що «боржником виконані вимоги за виконавчим документом, надано довідки, що стягувач не є членом садового товариства «Виноградник-4» та надано розрахунок кожного виду заборгованості перед товариством. Скарги та пропозиції від сторін не надходили». Таким чином, права та інтереси позивача, відповідачем ніяким чином не порушені.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 25 січня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради народних депутатів від 20 грудня 2001 року № 3403, належить земельна ділянка №130 площею 0,0574 га в садовому товаристві «Виноградник 4», на якій розташований будинок №130 по вул. Центральній в цьому товаристві також належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2003 року (а.с.3,4).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2015 року, яке в цій частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року, зобовязано Садівниче товариство «Виноградник-4» надати ОСОБА_2 письмовий документ щодо її членства у садівничому товаристві та письмовий розрахунок кожного виду її заборгованості перед товариством.

На виконання даного рішення головою Садівничого товариства «Виноградник-4» ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 були надані довідки №19 від 08.11.2016 року про те, що ОСОБА_2 з 08.06.2008 року не є членом садівничого товариства «Виноградник-4», згідно протоколу №10 звітної конференції СТ «Виноградник» від 08.06.2008р. та №20 від 08.11.2016 року про те, що заборгованість по внескам станом на 01.06.2016р. у ОСОБА_2 відсутня, оскільки вона з 08.06.2008р. не є членом садівничого товариства «Виноградник-4» (а.с.5,6)

Позивач незгодна з наданими їй вищезазначеними довідками в частині того, що вона не є членом садівничого товариства «Виноградник-4».

Як встановлено судом, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07. 2006 року було встановлено, що ОСОБА_2 є членом СТ «Виноградник-4» з 1973 року.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не потребують доведення при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статуту обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Виноградник-4», як в редакції 2007 року так і в редакції 2009 року, затверджених зборами членів кооперативу, зареєстрованих рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, визначає умови діяльності, предмет і мету діяльності, склад засновників (членів), порядок формування, склад і компетенцію органів управління, вид та організаційно-правову форму, порядок утворення майна та умови припинення діяльності (а.с.42-65).

Так, пунктом 1.5 Статуту встановлено, що членами кооперативу є громадяни України, які внесли вступний внесок та пай, дотримуються положень цього статуту та виконують рішення загальних зборів членів кооперативу, згідно п. 3.1 та 3.4 Статуту кооператив є юридичною особою відповідно до законодавства України, а саме має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обовязки, бути позивачем і відповідачем у суді. Кооператив здійснює свою діяльність у відповідності до вимог чинного законодавства України і цього статуту.

Відповідно до п. 12 Статуту член кооперативу, систематично не виконуючий або не належно виконуючий свої обовязки або перешкоджаючий своїми діями досягненню мети кооперативу, може бути виключений з кооперативу рішенням загальних зборів членів кооперативу, в якому член кооперативу в голосуванні участі не бере. Рішення про виключення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують 1/3 членів кооперативу. Питання про виключення члена розглядається за його присутності. При неявці члена кооперативу без поважних або невідомих причин питання про його виключення може вирішуватися за його відсутності. Рішення про виключення з кооперативу може бути оскаржено до суду.

Як зазначив відповідач у вищезазначених довідках , ОСОБА_2 не є членом товариства, оскільки була виключена з нього протоколом №10 звітної конференції СТ «Виноградник-4» від 08.06.2008 року, проте як вбачається з цього ж протоколу тоді розглядалось питання, що ОСОБА_2 не платить членські внески з 2003 року, а тому була пропозиція садоводів попередити її про виключення з членів садівничого товариства, якщо на протязі місяця не буде оплати (а.с.37-41).

Таким чином, з цього протоколу не вбачається, що позивач була виключена, було лише запропоновано виключити через місяць, але протоколу зборів товариства з рішенням саме про виключення позивача з членів товариства, суду надано не було. ОСОБА_2 належним чином про це повідомлено не було, документів надано не було.

Виписка з протоколу №1/17 загальних зборів СТ «Виноградник-4» від 26.03.2017 року на якому було прийнято рішення про підтвердження факту виключення ОСОБА_2 з членів товариства з 08.07.2008 року, на підставі звітної конференції садівників СТ «Виноградник-4» №10 від 08.06.2008р., не є належним підтвердженням факту виключення позивача з членів товариства, оскільки цим рішенням підтверджений факт, який документально в протоколі №10 звітної конференції зафіксований не був.

До того ж, дана виписка з протоколу суперечить наданим товариством позивачу довідкам №№19,20 від 08.11.2016 року, оскільки в них зазначено, що позивач не є членом садівничого товариства з 08.06.2008 року, а у виписці з протоколу, що вона виключена з членів товариства 08.07.2008 року.

Таким чином, виходячи з того, що відповідачем не було надано суду відповідного рішення про виключення позивача з членів товариства та те, що на неодноразові звернення позивача, відповідач ухилився про надання їй відповіді щодо її членства, то суд вважає, обґрунтованими вимоги позивача в частині зобовязання відповідача надати їй довідку про її членство в садівничому товаристві «Виноградник-4» з 1973 року.

Щодо вимоги про визнання неправомірними дії відповідача щодо надання їй довідок №19 від 08.11.2016 року та №20 від 08.11.2016 року, то вона задоволенню не підлягає, оскільки положенням статті 4 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це не що інше як передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.

Вищезазначена позивачем вимога не є передбаченим законом способом захисту прав та інтересів. До того ж суд вважає, що само по собі задоволення судом позову ОСОБА_2 у частині зобовязання відповідача надати їй довідку, що вона є членом товариства є достатнім способом відновлення порушених прав позивача.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Що стосується розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а відповідно до ч. 3 тієї ж статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, витрати та правову допомогу, це витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Закон України від 20 грудня 2011 р. «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-УІ (набрав чинності з 1 січня 2012 р.), визначає граничний розмір витрат на правову допомогу, якщо вона відшкодовується іншою стороною, у розрахунку за одну годину надання допомоги у судовому засіданні, а також під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009;Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Як видно з матеріалів справи між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги від 12.12.2016 року, надано квитанцію прибуткового касового ордеру на суму 1000 грн., представник позивача приймав участь у розгляді справи 30.01.2017 року, 01.03.2017 року, 30.03.2017 року, 27.04.2017, 24.05.2017 року, 13.06.2017 року, із загальною тривалістю перебування в судовому засіданні 1 год. 2 хв.

Враховуючи, що вартість однієї години роботи адвоката не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням вимог Закону України "Про граничний розмір витрат на правову допомогу", з урахуванням загального обсягу перебування представника позивача - адвоката ОСОБА_4 в судових засіданнях більше ніж 1год., з урахуванням розрахунку 1600х40%х1 год. 2 хв. = 650,67грн., суд прийшов до висновку, що наявні правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 650,67 грн.

Разом з цим, виходячи з того, що судом позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, а позов було задоволено частково, то з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. (за одну вимогу немайнового характеру, в задоволенні якої було відмовлено), а з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. (за другу вимогу немайнового характеру, яка була задоволена).

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов'язати садівниче товариство "Виноградник-4" надати - ОСОБА_2 довідку про те, що вона - ОСОБА_2 є членом садівничого товариства "Виноградник-4" з 1973 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Садівничого товариства "Виноградник-4" на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на правову допомогу 650,67 грн.

Стягнути з Садівничого товариства "Виноградник-4" на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко