Номер провадження: 22-ц/785/8005/17
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2015 року,-

встановила:

У грудні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних відносин у них народилися двоє дітей. Після розірвання шлюбу, батько дітей, стосунків із дітьми не підтримує, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, крім того, матеріально дітей не забезпечує, діти проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні. Крім того, зазначила, що на даний час у відповідача існує борг по аліментним зобов'язанням по утриманню дітей. Таким чином, позивачка просила позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітніх дітей (а.с.2-3).

Рішення ухвалено у відсутності сторін та третіх осіб.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Суворовської РА ОМР про позбавлення батьківських прав - задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 48 від 17 січня 2001 року по відділу РАГС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 368 від 19 березня 2003 року по Першому відділу РАГС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн (а.с.45).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 22.09.2017р.заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 16.02.2015 р. залишено без задоволення (а.с.95).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітніх дітей відмовити у повному обсязі (а.с. 98-105).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з часу розірвання шлюбу, відповідач стосунків з дітьми не підтримує, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, матеріально дітей не забезпечує.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Колегія суддів, погоджується з доводами апеляційної скарги, з наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось з батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від шлюбу у сторін народилися діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4,та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5,6).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.11.2009 року, на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 на утримання дітей стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів та заробітку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

При вирішенні питання про стягнення аліментів, відповідач ОСОБА_3 позов визнавав, згоден був сплачувати аліменти.

Примусове виконання зазначеного судового рішення, здійснює Перший Суворовський відділ виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

У грудні 2009 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 20.12.2009 року (а.с.7).

Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишилися проживати з матір'ю-позивачем ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 30 від 10.12.2014 року про ,що сторони не заперечують.

Відповідач ОСОБА_3 працює моряком ,отримує постійний заробіток.

Відповідно до наданих відповідачем квитанцій про сплату аліментів, вбачається , що з 2009 року ОСОБА_3, щомісячно сплачувалися аліменти на утримання дітей , зокрема у період з 2010 року по 2013 рік включно у середньому по 2500 грн. щомісячно,у період з 2013 року по 2014 рік включно в середньому по 650 грн. щомісячно.

Між сторонами з 2011 року тривають судові спори щодо усунення перешкод ОСОБА_3 у користуванні приміщенням квартир, якими користується позивач та неповнолітні діти.

В судовому засіданні колегії суддів, відповідач ОСОБА_3 пояснив, що він працює моряком, мріяв мати дітей та заробляв кошти щоб забезпечити дітей у майбутньому . У шлюбі було придбано дві квартири, машини, тривалий час дітей не було. Стосунки між ним та ОСОБА_2 згодом погіршилися через втручання матері ОСОБА_2 Після народження дітей він працював та діти нівчому не мали потреби, проте шлюб зберегти не вдалося. Після розірвання шлюбу батько ОСОБА_2 та сама позивачка налаштовувала дітей проти нього, забороняла дітям з ним спілкуватися, неодноразово змінювала замки в квартирі, де вона проживала з дітьми та постійно створювала перешкоди йому у спілкуванні з дітьми. Між ним та позивачем виникали з цього приводу сварки. Іграшки він передавав дітям через ОСОБА_2 , а потім був змушений пересилати поштою, оскільки ОСОБА_2 відмовлялася передавати іграшки дітям. Він любить дітей , знає чим вони захоплюються. До органу опіки та піклування його жодного разу не викликали. Про наявність рішення органу опіки та піклування та рішення суду про позбавлення батьківських прав він дізнався випадково у 2017 році.

В судовому засіданні колегії суддів позивач ОСОБА_2 суду пояснила, що після розірвання шлюбу дійсно ОСОБА_3 сплачував аліменти, проте вважає, що дійсний дохід приховував, внаслідок чого виникла значна заборгованість по сплаті аліментів. З дітьми спілкувався іноді, жодного разу не приходив на збори батьків до школи, жодного разу не оздоровлював дітей, не приймав участь у вихованні дітей не надавав додаткової допомоги дітям ,коли вони перебували у лікарні.

В судовому засіданні колегії суддів представник органу опіки та піклування ОСОБА_6 суду пояснила, що питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолдітніїх дітей було предметом розгляду та відповідно до висновку органу опіки та піклування № 01-05-8/47вк від 30.01.2015 року було доцільно позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таке рішення було прийнято на підставі заяви ОСОБА_2, її пояснень та наявності у ОСОБА_3 заборгованості по сплаті аліментів. Питання про позбавлення батьківських прав вирішувалось у відсутність батька ОСОБА_3

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_3 матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, відмовляється від сплати аліментів, від виховання дітей самовідсторонився, не виконує батьківських обов'язків, щодо матеріального утримання, виховання дитини.

Тобто правовим обґрунтуванням заявленого ОСОБА_2 позову є пункт 2 частини 1 статті 164 СК України, зокрема ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов погодився з судженнями позивача , проте не звернув уваги на те, що відповідачем щомісячно сплачувалися аліменти, а наявна заборгованість по сплаті аліментів є спірною.

Наявність заборгованості по сплаті аліментів, яка є спірною та оспорюється ОСОБА_3 у передбачений законом спосіб, за умови того, що ОСОБА_3 щомісячно сплачувалися аліменти, не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу.

Суд першої інстанції, не звернув уваги на те, що сам факт стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання дітей не може свідчити про свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків по утриманню дітей , оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дітям належного утримання.

Колегія суддів, не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації № 01-05-8/47вк від 30.01.2015 року (а.с.42) , оскільки такий висновок є передчасним та не ґрунтується на відповідних доказах. При вирішенні питання про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, орган опіки та піклування не вжив всіх необхідних заходів щодо встановлення об'єктивних обставин, не запросив батька ОСОБА_3 до участі при вирішенні зазначеного питання, не надав можливість батькові надати пояснення з приводу заяви ОСОБА_2, не перевірив дійсність суджень ОСОБА_2 щодо ухилення батька від сплати аліментів, не з'ясував причини з яких ОСОБА_3 був обмежений у спілкуванні з дітьми .

Колегія суддів, не приймає до уваги судження позивача ОСОБА_2 щодо небажання ОСОБА_3 спілкуватися з дітьми, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 чинилися перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою, в якій проживає позивач з дітьми, змінювалися замки. ОСОБА_3 працює моряком його діяльність пов'язана з тривалими відрядженнями.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_2 не надані докази у спростування того, що ОСОБА_3 мав можливість вільно спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачем ОСОБА_2, всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані, а матеріали справи не містять достатніх та безспірних доказів навмисного ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов'язків по вихованню сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньки ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд першої інстанції, не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов ОСОБА_2

За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_3, підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова

Повний текст рішення складено 18.12.2017 року.