Справа № 468/1552/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01.12.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участі секретаря - Рижньової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1. На обґрунтування вимог в заяві позивач зазначив, що 14.10.2006 року ним було придбано у ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Костянтинівка Баштанського району. З того часу позивач вселився до вказаного будинку й проживає в ньому по даний час без реєстрації, здійснює ремонт вказаного будинку та сплачує комунальні платежі. Під час придбання у відповідача вказаного будинку договір купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_4 у письмовій формі укладено не було та право власності позивача на вказаний будинок не реєструвалося. В 2017 році позивач знайшов технічний паспорт на будинок, з якого вбачається, що власником придбаного ним будинку є ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та розписку, згідно з якою спадкоємець власника будинку - відповідач ОСОБА_2, не оформившись в спадкових правах після смерті свого батька, продав вказаний будинок ОСОБА_3

Оскільки він постійно й безперервно проживає у вказаному будинку, фактично придбавши його шляхом купівлі-продажу, тому позивач просив задовольнити позов та визнати за ним право власності на вказаний будинок в порядку набувальної давності.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити позов.

Відповідач до суду не з'явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло заперечень проти позову.

З огляду на те, що належним чином повідомлений відповідач до суду не з'явився, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи (технічний паспорт на житловий будинок; розписку ОСОБА_2; розписку ОСОБА_3 від 14.10.2006 року; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3; копію розрахункової книжки за електроенергію; розпорядження Пісківської сільської ради Баштанського району від 17.02.2016 року № 3-р «Про перейменування вулиць в селах Пісківської сільської ради»; довідки Пісківського територіального органу виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 26.09.2017 року № 775 та № 776; довідку-характеристику на житловий будинок), суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 14.10.2006 року між позивачем та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про купівлю в останнього житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, на підставі якої позивач сплатив відповідачу грошові кошти за вказаний будинок та почав проживати у вказаному будинку. Договір купівлі-продажу між сторонами у письмовій формі укладено не було та право власності позивача на вказаний будинок не реєструвалося.

Аналогічним чином ОСОБА_3 в 2002 році за домовленістю придбав вказаний будинок у ОСОБА_2, хоча останній не оформлявся в правах власності на будинок та правовстановлюючих документів на нього не мав.

В 2017 році позивач знайшов технічний паспорт на будинок, з якого вбачається, що власником придбаного ним будинку є ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та розписку, згідно з якою спадкоємець власника будинку - відповідач ОСОБА_2, не оформившись в спадкових правах після смерті свого батька, продав вказаний будинок ОСОБА_3, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Також згідно з п.п. 9,11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з положеннями ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння.

Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, договір), а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Таким чином, визначені ст. 344 ЦК України правила набувальної давності та відповідні роз'яснення судової практики для визнання права власності за набувальною давністю потребують одночасної наявності з одного боку добросовісності володіння (коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності), з іншого - відсутності у володільця титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

При цьому, з позовної заяви слідує та в судовому засіданні встановлено, що позивач вважає себе власником спірного будинку, оскільки придбав його за домовленістю з ОСОБА_3, який за такою ж домовленістю придбав вказаний будинок у відповідача, тобто проживає у вказаному будинку на відповідній правовій підставі, сплачує комунальні послуги, але не зареєстрував своє право власності на вказане майно.

Як вказано вище, наявність у володільця певної правової підстави (титулу) для володіння майном виключає можливість набуття права власності на таке майно за набувальною давністю.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, ст. 344 ЦК України та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

суддя: