Справа № 364/508/15-ц
Провадження № 2/364/3/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря Сіваченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в смт Володарка , цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про виділ частки із майна, що є в спільній частковій власності та припинення права осіб на частку в нерухомості, яка належить на праві спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ :

Позивач 06.04.2015 року звернувся до суду з названим позовом , в якому вказував, що 24 червня 1989 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що РАЦС Білоцерківського міськвиконкому Київської області зроблено відповідний актовий запис № 921 та видано свідоцтво про шлюб серії ІV БК №297362. Рішенням Володарського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі ними набуто майно:

-незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями № 62 по вул. Лісова в с. Логвин Володарського району Київської області, готовністю 100 %. Рік побудови 1996. Вартість будинку згідно даних технічного паспорту складає 358 391 грн.;

-нежитлове приміщення, №100 розташоване за адресою вул. Павліченко будинок №40 в м. Біла Церква Київської області. Вартість 500 000 грн. Підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу від 01.03.2012 р.,

-квартиру № 14, яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області. Вартість 236 188 грн. Підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу від 30.04.2011 р.

Після розірвання шлюбу угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, досягнуто не було, тому рішенням Володарського районного суду Київської області, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області визнано право власності на ? частини вищевказаного нерухомого майна за ОСОБА_1 та право власності на ? частини вищевказаного нерухомого майна за ОСОБА_2 Вказуючи на неможливість спільного володіння і користування названим вище майном, позивач звернувся до суду та просить суд :

-припинити право ОСОБА_2 на ? частини незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями № 62 по вул. Лісова в с. Логвин Володарського району Київської області на підставі ч. 1 ст. 365 ЦК України;

-виділити у приватну власність ОСОБА_1 незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями № 62 по вул. Лісова в с. Логвин Володарського району Київської області;

-на підставі ч. 2 ст. 364 ЦК України припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку нежитлового приміщення №100, розташованого за адресою вул. Павліченко буд. 40 м. Біла Церква Київської області;

-виділити у приватну власність ОСОБА_2 нежитлове приміщення №100, що розташоване за адресою вул. Павліченко буд. 40 м. Біла Церква Київської області;

-на підставі ч. 2 ст. 364 ЦК України припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частини квартири №14 , яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя м. Біла Церква Київської області;

-виділити ОСОБА_2 квартиру №14, яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя м. Біла Церква Київської області;

-виділити ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частки незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями № 62 по вул. Лісова в с. Логвин Володарського району Київської області, у розмірі 994 707 грн. стягнувши з ОСОБА_1 грошову суму коштів, що становить ринкову вартість частки ОСОБА_2;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмір 900 313,5 грн. за 1/2 частини нежитлового приміщення №100, що розташоване за адресою вул. Павліченко буд. 40 в м. Біла Церква Київської області;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмір 571 656 грн. за 1/2 частини квартири №14, яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області;

-зарахувати зустрічні однорідні грошові вимоги ОСОБА_1 в сумі 1 471 969,5 грн. та ОСОБА_2 в сумі 994 707 грн. і зменшити розмір грошової компенсації, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 477 262 грн. 50 коп.,

- повернути ОСОБА_1 грошові кошти сплачені на депозитний рахунок Володарського районного суду в сумі 994 707 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 повністю підтримав позовні вимоги та просив суд позов задоволити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та в уточнених позовних вимогах, а також посилаючись на висновок експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи ( т.1 а.с. 42-45, т.2 а.с. 41-47, т.1 158-264).

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 на виклик суду неодноразово в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи ( а.с. т.1 а.с. 51 , 57, 61, 69, 72, 81, 98, 99, 103, т.2 а.с.12,18, 36, 38,68, 70 ). У письмовій формі повідомили суд про невизнання позовних вимог, однак при цьому не вказали з яких міркувань вони заперечують проти позову ( т.1 а.с. 79)

Суд, ознайомившись з позовною заявою, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступних підстав.

По справі встановлено, що рішенням Володарського районного суду Київської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано ( а.с. 21-22;23-24; 25-27). За час проживання у шлюбі подружжям було набуто майно:

-незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями № 62 по вул. Лісова в с. Логвин Володарського району Київської області,

-нежитлове приміщення, №100 розташоване за адресою вул. Павліченко будинок №40 в м. Біла Церква Київської області;

-квартира № 14, яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області.

Після розірвання шлюбу сторони не досягли згоди щодо поділу майна та звернулися до суду і рішенням Володарського районного суду Київської області про поділ спільного майна подружжя, яке набрало законної сили визнано:

- за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку незакінченого будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. Лісовій, 62, у с. Логвин Володарського району Київської області, вартістю 358 391 грн.;

- за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення №100, розташованого по вул. Павлюченко, 40, у м. Біла Церква Київської області, вартістю 500000 грн.;

- за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири №14, розташованої в багатоквартирному будинку №3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області, вартістю 236 188 грн.;

- за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку незакінченого будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. Лісовій, 62, у с. Логвин Володарського району Київської області, вартістю 358 391 грн.;

- за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення №100, розташованого по вул. Павлюченко, 40, у м. Біла Церква Київської області, вартістю 500 000 грн.;

- за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири №14, розташованої в багатоквартирному будинку №3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області, вартістю 236 188 грн.

Вище викладені обставини не потребують доказування в силу ст. 61 ЦПК України, яка вказує, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступних міркувань.

Встановлені судом обставини справи вказують, що позивач ОСОБА_1 з дня набрання чинності рішенням Володарського районного суду Київської області від 17.02.2016 року по справі №364/74/16-ц позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися майном на яке за ним визнано право власності. ВідповідачОСОБА_2 постійно проживає в квартирі № 14, яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області та використовує нежитлове приміщення, №100 розташоване за адресою вул. Павліченко будинок №40 в м. Біла Церква Київської області для здійснення підприємницької діяльності в якості « Салону краси». Незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями №62 по вул. Лісова в с. Логвин Володарського району Київської області не використовується сторонами, оскільки, зазначений обєкт є незавершеним житловим будинком.

Представник позивача обґрунтовуючи свої вимоги вказував, що однією з підстав для звернення до суду з вимогою про припинення спільної сумісної власності та виділення майна є наявність неприязних відносин між колишнім подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що стверджується зокрема наявними матеріалами перевірками за зверненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наданими Володарським ВП Скирського ВП Головного управління Національної поліції в Київській області для огляду в судовому засіданні. Відносини є настільки напруженими, що після випадкових рідких зустрічей сторін все завершується сваркою в результаті якої, як і в ОСОБА_2 так і в ОСОБА_1 погіршується стан здоровя, піднімається тиск, погіршується самопочуття. Проживання сторін та їх родин за однією адресою призведе до погіршення, як фізіологічного, духовного так і морального стану здоровя новоствореної родини ОСОБА_1 та родини ОСОБА_2 Наявність неприязних стосунків сторін по справі підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, як наявні в матеріалах справи :

-рішення Володарського районного суду Київської області від 30.10.2014 року про поділ спільного майна подружжя ( т.1 а.с. 9-15);

-ухвала Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року ( т.1 а.с.16-20);

-рішення Володарського районного суду Київської області від23.07.2014 року про розірвання шлюбу ( т.1 а.с.21-22; 23-24;25-27);

-матеріали перевірки Володарського РВ ГУ МВС України в Київській області за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 від 05.032017 року № 200;

-матеріали перевірки Володарського РВ ГУ МВС України в Київській області за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 від 05.032017 року № 201;

-заявами ОСОБА_2 адресованими до правоохоронних органів по притягненню ОСОБА_1 до відповідальності, заявами ОСОБА_1 адресованими до правоохоронних органів по притягненню ОСОБА_2 до відповідальності ( т.1а.с. 64,65; т.2 а.с.22-23; 53-54).

Позивач, маючи право на ? частину переліченого вище майна, позбавлений можливості належним чином ним розпоряджатися, користуватися тому для врегулювання спору звернувся до суду та просить суд відновити його порушене право власності на належне йому нерухоме майно.

За результатами розгляду справи суд вважає, що позивач обґрунтовано ставить позовні вимоги. Так, згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Згідно із ч. 1ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виділ частки із майна, що є в спільній частковій власності та припинення права осіб на частку в нерухомості, яка належить на праві спільної часткової власності,

Ч.1 ст.3 ЦПК України, вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Матеріали даної цивільної справи вказують, що саме не досягнувши між собою порозуміння щодо поділу в натурі належного сторонам ( на праві спільної сумісної власності) майна, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. При вирішенні питання щодо наявності визначеної п. 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умови припинення права особи на частку в спільному майні - неможливості спільного володіння і користування майном, суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності передбачає спільне володіння, користування та розпорядження спільним майном. Спільна власність потребує згоди при її здійсненні (ч. 1 ст. 358 ЦК України). Порушення цього правового режиму обумовлює неможливість або складність у здійсненні спільної власності, а саме - володінні й користуванні спільним майном. Це може підтверджуватися, зокрема, існуванням неприязних стосунків, недосягненням згоди щодо користування спільним майном тощо.

На підставі вище викладеного суд дійшов висновку, що спільне володіння і користування позивачем та відповідачем спірним майном, є неможливим у зв'язку із неприязними стосунками, що склалися між сторонами у зв'язку із питаннями, пов'язаними із реалізацією їх прав на спільне майно та недосягненням сторонами згоди щодо умов припинення права власності на 1/2 частини вказаного майна.

Зазначена обставина в судовому засіданні, крім зазначених вище пояснень представника позивача, також підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом матеріалами перевірки Володарського ВП Сквирського ВП ( а.с. т.1а.с. 64,65, т.2 а.с.22-23; 53-54).

Крім того, відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

З змісту ст. 321 ЦК України випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею, допускається у передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадках, в разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

На виконання даних вимог закону 26 квітня 2017 року позивачем було внесено грошові кошти на депозитний рахунок Володарського районного суду Київської області в сумі 994 707 грн.( а.с.82).

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Отже, відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Окрім того, правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України у справах № № 6-2925цс15; 6-2811цс15; 6-2565цс16 дозволяє чітко встановити критерій та аспекти поділу між подружжям неподільної речі та присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зазначені правові позиції, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Отже, суд враховуючи вище викладене та беручи до уваги рівність часток сторін у спільному майні ( т.1 а.с. 9-15; 16-20) з врахуванням висновків експертів вважає за можливе припинити спільну часткову власність ОСОБА_2 на ? частини незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями № 62 по вул. Лісова в с. Логвин Володарського району Київської області при цьому суд зазначає, що жодним чином не порушує та інтереси відповідача у справі.

Одночасно суд припиняє право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку нежитлового приміщення №100, що розташованого за адресою вул. Павліченко буд. 40 в м. Біла Церква Київської області та припиняє право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частини квартири №14 , яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області.

Оскільки жодна особа не може бути протиправно позбавлена права власності, тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями № 62 по вул. Лісова в с. Логвин Володарського району Київської області. При цьому судом взято до уваги , що позивач є керівником ПП «Аграрне», с.Логвин Володарського району Київської області ( т.2 а.с.55) та проживає разом з родиною : дружина та двоє неповнолітніх дітей в с.Логвин Володарського району Київської області у будинку , який йому не належить ( т.2 а.с.49) . За наведених підстав, враховуючи обоюдні інтереси сторін суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, належними та допустими.

Одночасно не порушуючи прав відповідача та в силу вище викладеного законодавства суд визнає за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення №100, розташованого за адресою вул. Павліченко буд. 40 в м. Біла Церква Київської області та право власності на квартиру №14, яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області, виходячи з того, що відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність на території м.Біла Церква в нежитловому приміщенні №100, за адресою вул. Павліченко буд. 40 ( салон краси) та постійно проживає в багатоквартирному АДРЕСА_1 в м. Біла Церква Київської області ( т.2 а.с.50-53), яким вона станом на момент розгляду справи фактично у повному розмірі володіє та розпоряджається.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 15.11.2016 року №18135/15-43 ( т.1 а.с. №158- 264) ринкова вартість обєктів нерухомого майна становить:

-незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями № 62 по вул. Лісова Володарського району Київської області - аркуш справи №172 вказує, ринкова вартість 1 989 414 грн. розмір ? в грошовому виразі складає 994 707 грн.;

-нежитлового приміщення, №100 розташованого за адресою вул. Павліченко будинок №40 в м. Біла Церква Київської області, аркуш справи №185 вказує, що ринкова вартість складає 1 800 627 грн. розмір ? в грошовому виразі складає 900 313,5 грн.;

-квартири № 14, яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області, аркуш справи №194 вказує, що ринкова вартість складає 1 143312 грн., ? частина складає 571 656 грн.

При виділенні ОСОБА_2 грошової компенсації за належну їй 1/2 частки незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями № 62 по вул. Лісова в с. Логвин Володарського району Київської області, у розмірі 994 707 грн. слід було б стягувати з ОСОБА_1 грошову суму коштів, що становить ринкову вартість частки ОСОБА_2. Одночасно слід було б стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмір 900 313,5 грн. за 1/2 частини нежитлового приміщення №100, що розташоване за адресою вул. Павліченко буд. 40 в м. Біла Церква Київської області. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмір 571 656 грн. за 1/2 частини квартири №14, яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області.

Враховуючи обставини справа та виходячи із засад виваженості та справедливості, суд вважає можливим зменшити розмір грошової компенсації, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 477 262 грн. 50 коп. зараховуючи однорідні грошові вимоги ОСОБА_1 в сумі 1 471 969,5 грн. та ОСОБА_2 в сумі 994 707 грн.

Пленум ВССУ у своїй Постанові № 5 від 7.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, тому не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності, присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених п.п. 1-4 ч.1 та ч.2 ст. 365 ЦК України, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. №20, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідач та її представник не подавали до суду свої однозначних заперечень проти вимог позивача, однак в матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_2 від 31.07.2017 року ( а.с.79), яким вона повідомляє суд, що захворіла, просить зупинити провадження в справі до її видужання та одночасно повідомляє суд, що вона бажає самостійно брати участь у справі для спростування позовних вимог позивача. Окрім того представник позивача 03.08.2015 року заявляв клопотання про долучення доказів, яким він просить суд зобовязати позивача надати ряд документів (а.с.86-88), що вказує на невизнання відповідачем позовних вимог. Не заперечуючи проти призначення судової будівельної експертизи представник позивача на адресу суду надіслав телеграму ( а.с.99) . Окрім того матеріалами справи містять заяви з проханням про надання можливості для ознайомлення з матеріалами справи клопотання представника позивача ( а.с. 58, 85,115 ) з відміткою про ознайомлення, що свідчить про належну поінформаваність позивача та представника позивача про рух справи. Відповідач 27.04.2017 року звернулася до суду з заявою , якою повідомляла суд , що нею було реалізовано її право на розпорядження власним майном та відчужено належну їй ? частину, зазначений факт не знайшов свого підтвердження, тому всі наведені дії відповідача та її представника дають суду підстави вважати, що відповідач намагається затягнути розгляд справи та чинить перешкоди у прийнятті судом рішення.

Представник відповідача 16.05.2017 року надіслав на електронну адресу суду пакет документів під назвою клопотання про доручення матеріалів до цивільної справи ( а.с.113-129). Даючи оцінку даному клопотанню слід вказати, що відповідно до ст.131ч.ч.1,2 ЦПК України сторони зобов'язані подавати докази до або під час попереднього судового засідання в справі. Якщо попереднє судове засідання не проводиться - до початку розгляду справи по суті окрім того докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Представник відповідача жодних підстав для поважності пропуску подачі суду вказаних ним письмових документів, суду не навів у своєму клопотанні.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими. Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи вище викладене та виходячи із норм законів, які регулюють дані правовідносини та наданих суду доказів, які досліджені в судовому засіданні, суд визнає, що з врахуванням інтересів обох сторін та відсутність істотної шкоди позовні вимоги підлягають задоволенню.

Одночасно ОСОБА_1 необхідно повернути грошові кошти внесені ним на депозитний рахунок Володарського районного суду Київської області в сумі - 994 707 грн. ( девятсот девяносто чотири тисячі сімсот сім гривень ).

За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 13465 грн.20 коп. ( тринадцять тисяч чотириста шістдесят пять гривень 20 коп.).

Керуючись ст.71 СК України, ст.ст. 316, 317, 364, 365, 370 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є в спільній частковій власності та припинення права осіб на частку в нерухомості, яка належить на праві спільної часткової власності задоволити повністю.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на ? частини незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями № 62 по вул. Лісова в с. Логвин Володарського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями № 62 по вул. Лісова в с. Логвин Володарського району Київської області.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку нежитлового приміщення №100, розташованого за адресою вул. Павліченко буд. 40 в м. Біла Церква Київської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення №100, розташованого за адресою вул. Павліченко буд. 40 в м. Біла Церква Київської області.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири №14, яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру №14, яка розташована в багатоквартирному будинку № 3 по вул. Гоголя в м. Біла Церква Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку спільного майна в розмірі - 477 262 грн. 50 коп. ( чотириста сімдесят сім тисяч двісті шістдесят дві гривні 50 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 13465 грн.20 коп. ( тринадцять тисяч чотириста шістдесят пять гривень 20 коп.).

Повернути ОСОБА_1 грошові кошти внесені ним на депозитний рахунок Володарського районного суду Київської області в сумі - 994 707 грн. ( девятсот девяносто чотири тисячі сімсот сім гривень ).

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 19 травня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. Л. Моргун