Номер провадження: 22-ц/785/5487/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 Халіл до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

31.08.2016 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя у звязку із розірванням шлюбу шляхом визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя і поділу квартири із визнанням за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Позов обґрунтовано тим, що сторони з 1995 року знаходились у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2013 року.

В період шлюбу, на підставі договору про інвестування в будівництво житлового будинку від 21.03.2003 року, який укладено на імя відповідачки, подружжям будо придбано спірну квартиру, а 11.02.2004 року на імя відповідачки видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру.

Посилаючись на те, що квартиру набуто у власність під час шлюбу, у звязку з чим вона належить подружжю на праві спільної сумісної власності та є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, і, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна подружжя є рівними, шлюбний договір між сторонами не укладався, домовленостей про поділ майна між подружжя немає, відповідачка не бажає добровільно здійснити поділ майна, позивач просив позов задовольнити.

Позивач і його представник, відповідачка і її представник не приймали участі у судовому засіданні 05.04.2017 року в суді першої інстанції.

Відповідачка 30.03.2017 року подала до суду письмові заперечення на позов.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2017 року позов задоволено: суд визнав квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя і здійснив поділ спірної квартири із визнанням за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину спірної квартири. З відповідачки на користь позивача суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідачки просить рішення суду від 05.04.2017 року скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, розгляд справи за відсутності відповідачки без належного сповіщення, невідповідність висновків суду обставинам справи, наявність доказів того, що квартиру придбано за особисті кошти відповідачки.

У засіданні колегії суддів: представник відповідачки скаргу підтримала; представник

Позивача скаргу не визнав.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд постановив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивач просив поділити майно подружжя у звязку із розірванням шлюбу шляхом визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя із визнанням за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину спірної квартири з тих підстав, що квартиру набуто у власність під час шлюбу, у звязку з чим вона належить подружжю на праві спільної сумісної власності і є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна подружжя є рівними, шлюбний договір між сторонами не укладався, домовленостей про поділ майна між подружжя немає, відповідачка не бажає добровільно здійснити поділ майна (а.с.2,2 зворот).

Суд, задовольняючи позов виходив з того, що позов є обгрунтованим та доведеним, а заперечення відповідачки проти позову не підтверджені допустимими доказами (а.с.32,32 зворот).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу поділу майна подружжя, які регулюються нормами СК України.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.ст. 60 ч.ч.1,2, 61 ч.1 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ст. 65 ч.ч.1-4 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (ст. 68 ч.ч.1,2 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.ст. 69 ч.ч.1,2, 70 ч.1 СК України).

Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ст. 72 ч.ч.1,2 СК України).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 1995 року знаходились у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2013 року (а.с.6,7).

У шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

В період шлюбу сторін, на підставі договору про інвестування в будівництво житлового будинку від 21.03.2003 року, який укладено на імя відповідачки, подружжям придбана квартира АДРЕСА_1, а 11.02.2004 року на імя відповідачки видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру (а.с.4,5,68-74).

Відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 2004 року, а позивачка разом із дітьми з 2005 року (а.с.75)

31.08.2016 року, ОСОБА_3, у межах строку позовної давності (шлюб розірвано на підставі рішення суду від 04.09.2013 року), звернувся із позовом про поділ майна подружжя у звязку із розірванням шлюбу шляхом визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя і поділу квартири із визнанням за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Зважаючи на те, що майно, набуте подружжям ОСОБА_1 за час шлюбу у вигляді квартири АДРЕСА_1 є об'єктом права їх спільної сумісної власності, і, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи представника відповідачки у скарзі про те, що: справу розглянуто за відсутності відповідачки, яка належним чином не сповіщена про розгляд справи 05.04.2017 року; з 1999 року по 2002 рік сторони не підтримували сімейних відносин і відновили їх лише наприкінці 2004 року, у звязку з чим у березні 2003 року відповідачка за особисті кошти придбала спірну квартиру, при цьому, у період з березня 2003 року по січень 2004 року відповідачка позичила у своєї подруги ОСОБА_6 у борг всього 44 500 доларів США, які вносились на виконання договору інвестування спірної квартири від 21.03.2003 року, крім того, на ремонт квартири у ОСОБА_6 відповідачка 09.03.2004 року також позичила 20 000 доларів США і повернула їй борг у повному обсязі в період з квітня 2014 року по серпень 2016 року, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 309 ч.3 ЦПК України).

Несповіщення судом першої інстанції ОСОБА_2 про розгляд справи 05.04.2017 року (судова повістка на 05.04.2017 року повернута без вручення «за спливом строку зберігання»), в силу ст. 309 ч.3 ЦПК України, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідачка ОСОБА_2 беззаперечно знала про наявність спору у суді, оскільки 02.11.2016 року відповідачка ОСОБА_2 була особисто присутня у судовому засіданні (а.с.18), а 30.03.2017 року надала до суду заперечення на позов (а.с.36-39).

Колегія суддів вважає, що відповідачка зловживала своїми процесуальним правами стосовно явки до суду і участі у судовому засіданні, оскільки всупереч ст. 77 ЦПК України, в період з листопада 2016 року по квітень 2017 року, на виклики до суду не зявлялась й не повідомила суд першої інстанції, зокрема у запереченнях на позов від 30.03.2017 року про те, що вона або її представник у березні-квітні 2017 року будуть знаходитись за межами України (а.с.36-39,58-64).

У розумінні ст. 60 СК України, для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя суд має встановити факт набуття майна у період шлюбу, а також факт того, що джерелом набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Видача ОСОБА_6 17.02.2017 року, під час розгляду даного спору у суді, заяви на підтвердження того, що у 2003-2004 роках вона надала відповідачці у борг відповідно 44 500 доларів США на інвестування квартири і 20 000 доларів США на ремонт квартири без укладення письмових договорів позики з облікам переданих коштів у її блокноті, за відсутності інших належних та допустимих доказів, не є підставою для ствердження того, що грошові кошти дійсно передавались в вказаний період ОСОБА_2 й використані нею на придбання та ремонт спірної квартири (а.с.39,76).

Ствердження відповідачки про те, що з 1999 року по 2002 рік вона і позивач ОСОБА_3 не підтримували сімейні відносини і відновили їх лише наприкінці 2004 року, всупереч ст. ст. 57-60 ЦПК України, належними та допустимими доказами не підтверджені.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю і з 30.08.2001 року, у встановленому законом порядку, зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.124).

Відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що в період укладення договору про інвестування в будівництво житлового будинку від 21.03.2003 року і станом на час отримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру - 11.02.2004 року, вона будь-де працювала і отримувала будь-які доходи.

Суду надано докази того, що відповідачка з лютого 2006 року займається підприємницькою діяльністю і саме з цього часу зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с.39,76).

У розумінні ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

В період шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (2003-2004 роки), договір про передачу ОСОБА_6О грошових коштів ОСОБА_2 на загальну суму 64 500 доларів США, які є цінним майном, у встановленому законом порядку, не укладався.

Облік грошових коштів, які вела ОСОБА_6 у блокноті з підписами ОСОБА_2 про отримання грошових коштів і повернення коштів (а.с.39,76,118), що визнано лише відповідачкою ОСОБА_2, з врахуванням конкретних обставин справи і наданих доказів, у даному випадку не є допустимими та достатніми доказами для ствердження того, що зазначені грошові кошти у період шлюбу сторін передавались на придбання та ремонт квартири зі згоди іншого подружжя ОСОБА_3 і дійсно були використані на вказані цілі.

Тому колегія суддів виходе з того, що у даному випадку джерелом набуття права власності на спірну квартиру є саме спільні сумісні кошти подружжя ОСОБА_1, а також праця самого позивача ОСОБА_3

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін з підстава, які викладені в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. ОСОБА_7 Сєвєрова