АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Усика Г.І.

при секретарі Пузиковій В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дарницької в м. Києві держаної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з відповідачкою перебували з 30.10.2004 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2014 року було розірвано. Від шлюбу народилася дитина, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачка не виконує свої батьківській обов'язки, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, вихованням дитини вона не займається. Матеріально не допомагає, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.07.2016 року про стягнення з неї аліментів не виконує. Байдуже ставлення відповідачки до своїх батьківських обов'язків змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Справа № 753/22311/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5575/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, не взяв до уваги усіх наведених ним доводів для задоволення позову.

Позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи, проте про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача.

Третя особа у судове засідання також не з'явилася, проте надіслала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували з 30.10.2004 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2014 року розірваний. Від шлюбу у сторін народився сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-8).

Із пояснень позивача встановлено, що до розірвання шлюбу вони разом виховували сину, проте в подальшому з причин взаємонепорозуміння почали проживати за різними адресами.

Малолітній син сторін проживає разом з батьком в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а відповідачка проживає окремо від них.

Як вбачається з довідки від 16.04.2016 року ОСОБА_1 звертався із заявою до Дарницького УП ГУНП в м. Києві, щодо встановлення місця знаходження своєї колишньої дружини ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, зробленого Службою у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 16.02.2017 року, для виховання, розвитку та проживання дітей за місцем проживання позивача створено всі належні умови, стосунки в сім'ї добрі.

Як вбачається з Висновку №101-1958/03 від 28.02.2017 року Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, останній прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 Дарницьким районним ВДВС м. Києва видано довідку про неотримання аліментів №1899, з якої вбачається, що він не отримує аліменти з ОСОБА_2 у період з 28.04.2016 року по 09.11.2016 року (а.с.9).

Відповідно до характеристики від 11.11.2016 року на ім'я учня 5-А класуОСОБА_3., виданої спеціальною загальною школою І-ІІІ ступенів №316 з поглибленим вивченням української мови Дарницького району м. Києві, мати з 01.09.2016 року по 11.11.2016 року школу не відвідувала, з класним керівником не спілкувалася.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на доведення винної поведінки відповідача, проте враховуючи виняткові обставини, посилаючись на роз'яснення Пленуму ВСУ, вважав за доцільне відмовити у задоволенні позову, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції., виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки суд першої інстанції не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, поверхнево розглянув справу, правильно встановивши обставини справи, а саме винну поведінку відповідача, прийшов до хибного висновку про відмову у задоволенні позову, не обґрунтувавши своє рішення як слід.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Зазначені норми узгоджуються з положенням ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Так, як встановлено колегією суддів, відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків, не бачиться з дитиною тривалий час, не цікавиться її вихованням та навчанням, взагалі не забезпечує дитини матеріально тощо.

Як було правильно встановлено судом, малолітній син сторін проживає разом з батьком в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач проживає окремо від них. На даний час місце проживання відповідача не відоме, що підтверджується довідкою начальника Дарницького УП ГУНП в м. Києві (а.с.11).

Ухилення від забезпечення дитини матеріально підтверджується довідкою про неотримання аліментів №1899/8, з якої вбачається, що позивач не отримує аліменти з ОСОБА_2 у період з 28.04.2016 року по 09.11.2016 року (а.с.9).

Відповідно до характеристики від 11.11.2016 року на ім'я учня 5-А класуОСОБА_3., виданої спеціальною загальною школою І-ІІІ ступенів №316 з поглибленим вивченням української мови Дарницького району м. Києві, мати з 01.09.2016 року по 11.11.2016 року школу не відвідувала, з класним керівником не спілкувалася, що також вказує на незацікавленість відповідача у вихованні та належному навчанні дитини (а.с.10).

Відповідно до Висновку №101-1958/03 від 28.02.2017 року Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, взявши до уваги всі наведені вище обставини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 23.02.2017 № 4), зробила висновок, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров'я. З метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі статті 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26-27).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на п.15 вищенаведеної Постанови Пленуму ВСУ, відповідно до якого позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Проте суд, правильно встановивши вище наведені обставини щодо неналежної поведінки та ухилення від материнських обов'язків відповідача, відмовив у задоволенні позову, при цьому не вказав жодної виняткової обставини, не вказав позитивних характеристик відповідача, не навів конкретних обставин та обґрунтувань, у зв'язку із чим відповідача не слід позбавляти батьківських прав.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Для повного та всебічного розгляду справи, колегія суддів також задовольнила клопотання апелянт про допит свідків у судовому засіданні.

Так, в судовому засіданні, будучи під присягою та попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань і за відмову від надання показань без поважних причин, передбачену ст.ст. 384,385 КК України, свідок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, показав суду, що він являється сусідом позивача. ОСОБА_2, коли сторони перебували в шлюбі, почала зловживати спиртними напоями, приводила в квартиру посторонніх осіб, розпивала з ними алкогольні напої, коли в квартирі перебувала маленька дитина. Свідок вказав, що відповідач ніколи не проявляла належної материнської поведінки щодо дитини. Також повідомив, що відповідача не бачив вже понад три роки.

В судовому засіданні, будучи під присягою та попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань і за відмову від надання показань без поважних причин, передбачену ст.ст. 384,385 КК України, свідок ОСОБА_8, 1951 року народження, показала суду, що являється сусідкою. Знала сім'ю сторін з часу коли вони одружилися. У сторін була нормальна сім'я, проте з часом відповідач почала зловживати алкогольними напоями, приводила незнайомих людей додому, з якими розпивала алкогольні напої. Дитину в школу не супроводжувала. Пізніше відповідач десь зникла та вона її вже тривалий час не бачила. Розповіла про випадки, коли відповідач закривала дворічну дитину саму вдома, в присутності дитини погрожувала позивачу його вбити ножем. Також свідок додала, що відповідач постійно в присутності дитини спілкувалася ненормативною лексикою.

Крім того, колегією суддів в судовому засіданні була заслухана дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який пояснив суду про те, що його мати не проживає з ним понад 3 роки, він тривалий час з нею не бачився, про мати тривалий час не згадує, він має бажання щоб його всиновила інша жінка.

Таким чином, враховуючи усі вище наведені встановлені обставини в своїй сукупності, які вказують на злісне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відсутність будь яких виняткових обставин чи обставин щодо покращення ситуації, дослідивши детально усі наявні докази, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному вивченню усіх обставин справи вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав слід задовольнити.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати слід розподілити у відповідності до положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дарницької в місті Києві держаної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 1 157,32 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді