Номер провадження: 22-ц/785/8359/17
Номер справи місцевого суду: 506/255/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

20.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М.,Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

встановила:

16.05.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2016 року по 01.05.2017 року у розмірі 2799 грн. 19 коп.

У ході розгляду справи, позивач збільшила позовні вимоги та, у кінцевій редакції, просила змінити розмір аліментів і стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2011 року по травень 2017 року у розмірі 9071 грн. 93 коп. (а.с. 48-49, 119-121) та судові витрати. Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що згідно з рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 22.05.2006 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на її користь щомісячно на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу. Однак, відповідач офіційно не працює, але має прибутки від тимчасових підробітків, які неможливо визначити. З урахуванням даних обставин, а також значного подорожчання життя з моменту постановлення судового рішення 22.05.2006 року, позивач вважала, що з відповідача підлягає стягненню аліменти саме у вищевказаному розмірі. Крім того, зазначила, що відповідач на протязі усього періоду стягнення аліментів неналежним чином виконує свій обовязок по їх сплаті, постійно допускаючи значні розміри заборгованості, інколи навіть за рік, що змусило її звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з наведених підстав, додатково надавши розрахунок пені (а.с.120-121).

Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні позов визнали частково, не заперечуючи проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно, зазначивши, що розмір аліментів у 2000 грн. є надто значним, оскільки регулярного доходу відповідач не має, окрім того, у нього на утриманні також перебуває ще одна дитина малолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, крім того, відповідач переніс дві операції на нозі, що також впливає на працездатність. Що стосується стягнення пені позов не визнали, звернувшись із заявою про застосування позовної давності, Крім того, відповідач зазначив, що його вини у несвоєчасній сплаті аліментів немає, оскільки, з моменту постановлення рішення він офіційно не працював, і конкретна сума аліментів до сплати зафіксована не була, і тому, як тільки від виконавчої служби йому ставало відомо про розмір заборгованості, він одразу намагався його погасити. Відповідач підтвердив, що дійсно у 2016 році взагалі не сплачував аліменти цілий рік, оскільки у лютому 2016 року переніс операцію на нозі і реабілітація була дуже тривалою.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року задоволено частково. Змінено розмір аліментів, які були стягнуті з ОСОБА_3, за рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 22.05.2006 року та стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, (РНОКПП НОМЕР_2), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. (девятсот гривень) щомісячно до повноліття дитини, тобто до 27.03.2021 року, починаючи з дня вступу рішення у законну силу. Стягнено з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, (РНОКПП НОМЕР_2), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2011 року по 30.05.2017 року у розмірі 3 800 грн. (три тисячі вісімсот гривень). Стягнено з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, (РНОКПП НОМЕР_2), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 судові витрати у розмірі 5860 грн. 41 коп. (пять тисяч вісімсот шістдесят гривень сорок одна копійка).

На вказане рішення суду ОСОБА_8 та ОСОБА_3, кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просять: змінити оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_8 в повному обсязі (апеляційна скарга ОСОБА_2В.), а ОСОБА_3 просить змінити оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким в задоволенні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В іншій частині рішення суду сторони просять залишити без змін.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих аліментів з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 22 травня 2006 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 03.05.2006 року, що підтверджується копією виконавчого листа (а.с.83).

11.02.2009 року прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 85), копія якої направлена боржнику.

З квітня 2010 року боржником періодично сплачувалися аліменти на депозитний рахунок виконавчої служби, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження №387 (а.с.81-113) та довідкою Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби від 04.07.2017 року (а.с.54), отже, ОСОБА_3 був обізнаний про наявність виконавчого провадження та обов'язковість виконання судового рішення, проте вважав можливим виконувати рішення суду на власний розсуд.

Згідно ч. 2. ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У такому разі дійсно необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти та прострочила виконання зобов'язання. Тобто відповідач повинен доказувати протилежне.

Відповідно до вимог чинного законодавства, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги твердження відповідача, що заборгованість по аліментам виникала, так у рішенні суду не була зафіксована конкретна сума, яка підлягала сплаті і йому необхідно було чекати поки державний виконавець її розрахує, оскільки обов'язковість судового рішення не позбавляло відповідача можливості звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, для визначення конкретної суми по їх сплаті, або з іншою вимогою, якщо ухваленим судовим рішенням порушувалися його права, свободи чи інтереси. Крім того, обов'язок із сплати аліментів за судовим рішенням у відповідача виник з моменту набрання таким рішенням законної сили. Отже, ані затримка у проведенні розрахунків суми аліментів державним виконавцем, ані необізнаність боржника з цією інформацією не спростовують обов'язок боржника сплатити аліменти. Окрім того, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, ОСОБА_3 зобовязаний був виконувати рішення суду, в якому зазначено про стягнення аліментів щомісячно.

Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття.

При цьому аліменти відповідач повинен сплачувати від дня предявлення позову (ч.1 ст.191 СК України).

Обовязок утримувати дітей виникає у батьків на підставі факту народження дитини, а постановлення рішення, яке є засобом захисту порушених прав дітей, є підтвердженням такого обовязку.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Судом також правильно було встановлено, що борг по сплаті аліментів станом на 30.05.2017 року існував, що підтверджується розрахунком заборгованості від 25.05.2017 року (а.с.107).

Обставин, які б свідчили про незалежні від боржника причини, не встановлено.

Суд першої інстанції також вірно не взяв до уваги твердження відповідача, що останнє прострочення сплати аліментів більше ніж у рік виникло у звязку з тривалою реабілітацією після перенесеної операції на нозі, оскільки, як вбачається з копії виписного епікризу з історії хвороби №2679 (а.с.67), ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні у травматологічному відділенні ВМКЦ ПР з 08.02.2016 року по 09.02.2016 року у звязку з проведенням 08.02.2016 року операції на внутрішній щиколотки лівої гомілки, разом з тим, будь-яких доказів тривалої реабілітації у післяопераційний період відповідачем не надано, крім того, у вищевказаному епікризі також зазначено про необхідність обмеження повного навантаження на ліву ногу лише протягом 1 місяцю, а тому даний факт не може виправдати поведінку відповідача по залишенню без утримання дитини більше ніж на рік.

Виписний епікриз з історії хвороби № 10637 щодо перебування на лікуванні у період з 13.06.2013 року по 17.06.2013 року (а.с. 58) також не може бути врахований з вищезазначених підстав.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Разом з тим, відповідач даним правом також не скористався.

Суд першої інстанції також обґрунтовано не взяв до уваги заяву сторони відповідача про застування строку позовної давності, оскільки відповідно до частини першої статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних правовідносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Разом з тим, визначаючи розмір неустойки (пені) суд першої інстанції правильно дійшов до наступних висновків.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи із того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не здійснювалась сплата аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи із того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені та помножена на кількість днів місяця, у якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові №6-94цс15 від 01.07.2015 року.

Стороною позивача надано розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2011 року по травень 2017 року (а.с. 120-121).

Суд першої інстанції правильно погодився з даним розрахунком за період з січня 2011 року по грудень 2015 року, оскільки він здійснений відповідно до вимог закону, та ґрунтуючись на матеріалах виконавчого провадження, разом з тим розрахунок пені за період з серпня 2016 року по травень 2017 року складений невірно. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам від 04.07.2017 року (а.с.110 зв.) державним виконавцем визначений розмір аліментів, який підлягає сплаті щомісячно у розмірі 608,75 грн, на підставі листа Головного управління статистики в Одеській області від 08.04.2016 року, даний розрахунок сторонами неоскаржений, разом з тим, представником позивача зазначено інший розмір аліментів, який підлягав сплаті, що є безпідставний, у звязку з чим, розрахунок пені за період з серпня 2016 року по травень 2017 року є наступним:

серпень 2016 року=608,75 грн.*1%*4 дні = 24,35 грн.;

вересень 2016 року=608,75 грн.*1%*30 днів = 182,62 грн.;

жовтень 2016 року=608,75 грн.*1%*31 день = 188,71 грн.;

листопад 2016 року=608,75 грн.*1%*30 днів = 182,62 грн.;

грудень 2016 року=608,75 грн.*1%*28 днів = 170,45 грн.

усього 748,75 грн.

січень 2017 року=608,75 грн.*1%*31 день = 188,71 грн.;

лютий 2017 року=608,75 грн.*1%*28 днів = 170,45 грн.;

березень 2017 року=608,75 грн.*1%*31 день = 188,71 грн.;

квітень 2017 року=608,75 грн.*1%*30 днів = 182,62 грн.;

травень 2017 року=608,75 грн.*1%*30 днів = 182,62 грн.;

усього 913, 11 грн.

Таким чином, з відповідача дійсно підлягає стягненню неустойка (пеня) на загальну суму 7551, 88 грн. (681,56 грн. + 1280,53 грн. + 1708,46 грн. + 1537,67 грн. + 681,8 грн. + 748,75 грн. + 913,11 грн.).

Вказаний розрахунок суд першої інстанції робив у відповідності до чинного розрахунку заборгованості, зробленого заступником начальника відповідного ВДВС, який не був оскаржений ні стягувачем, ні боржником, а тому є дійсним. Тому посилання представника позивача в своїй апеляційній скарзі на незаконність такого розрахунку не можуть бути взяті до уваги, так як цей розрахунок ніким не був визнаний недійсним та не законним.

Разом з тим, як встановлено у ході розгляду справи відповідачем станом на 01.06.2017 року заборгованість по сплаті аліментів погашена у повному обсязі, що підтверджується довідкою Подільского міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 29.06.2017 року (а.с. 57), ОСОБА_3 також здійснено предоплату по сплаті аліментів у розмірі 2500 грн, що підтверджується копією квитанції (а.с.77). Даний факт стороною позивача не заперечувався. Крім того, слід звернути увагу, що відповідач офіційно не працює, разом з тим, має малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_7, у звязку з чим розмір неустойки відповідно до ч.2 ст. 196 СК підлягає зменшенню до 3800 грн.

Розглядаючи вимогу позивача щодо зміни розміру аліментів суд обґрунтовано дійшов до наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено у ході розгляду справи, відповідач офіційно не працює, має мінливий, нерегулярний дохід, у звязку з чим доводи позивача щодо зміни розміру аліментів у частині їх визначення у твердій грошовій сумі є обґрунтованими.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд врахував матеріальне становище платника аліментів, який має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.68), офіційно не працює, також враховує потреби неповнолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_8, а саме те, що згідно Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 01 січня 2017 пo 30 квітня - 1689 грн, з 01 травня пo 30 листопада 1777 грн, з 01 грудня - 1860 грн і той факт, що обидва батьки мають забезпечити дитині прожитковий мінімум, тому суд вважав за необхідне задовольнити позов частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн щомісячно до повноліття дитини, тобто до 27.03.2021 року, починаючи з дня вступу рішення у законну силу.

Одночасно, суд роз'яснив сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них; а також положення ст.185 СК України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

В той же час, розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що при визначенні розміру стягнутих аліментів суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим є підстави для зміни рішення суду першої інстанції шляхом збільшення суми розміру аліментів з 900 грн до 1500 грн щомісяця.

При визначенні розміру аліментів колегія суддів виходить з того, що відповідач є дієздатною, працездатною та здоровою людиною, не працює без поважних причин, має можливість працевлаштуватися та забезпечувати, як свій рівень життя, так і мінімальний рівень життя своїх дітей. Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно зясував ці обставини, які дійсно мають значення для справи, а тому саме тільки в цій частині апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Розглядаючи питання про відшкодування судових витрат суд першої інстанції обґрунтовано дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 640 грн, а також заявлено про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 6400 грн, надавши відповідний розрахунок та письмові докази (а.с. 16, 47,122-127).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах судову» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 88 суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 5860,41 грн пропорційно до розміру задоволених вимог (7040 грн*7551,88 грн)/9071,93 грн).

Апелянт ОСОБА_2 в частині доводів апеляційної скарги щодо неправильного стягнення пені та судових витрат не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Апелянт ОСОБА_3 не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції повністю не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційних скаргах інші доводи не спростовують наведені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які б привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, є лише підстава, яка була зазначена вище, для часткової зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року змінити в частині визначення розміру стягнутих аліментів.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою збільшити розмір аліментів стягнутих у твердій грошовій сумі з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, (РНОКПП НОМЕР_2), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 900 грн до 1500 (однієї тисячі пятисот гривень) щомісячно.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_9

Повне судове рішення складено 28.12.2017 р.