Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом клопотанням ОСОБА_7 про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» у справі ОСОБА_8, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року юридична компанія ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз») у справі ОСОБА_8 шляхом стягнення з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ОСОБА_7 основної суми заборгованості у розмірі 1 583 687 доларів 50 центів США; процентів за період до 31 грудня 2013 року включно на загальну суму 56 433 долари 84 центи США; процентів за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2014 року у розмірі 57 879 доларів 22 центи США; процентів за період з 01 липня 2014 року по 11 травня 2016 року у розмірі 212 543 долари 18 центів США; процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки, що передбачена р. 247 Цивільного Кодексу Німеччини, за період з 12 травня 2016 року до дня оплати; компенсації за юридичні послуги в розмірі 6 314 євро 60 євроцентів; витрат на арбітражний розгляд у розмірі 25 771 євро 69 євроцентів.

У клопотанні заявник також просив на підставі вказаного рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання видати виконавчий лист.

Подання клопотання мотивовано тим, що у добровільному порядку вказане рішення боржником не виконується, а примусове виконання рішення іноземного суду згідно ст. 392 ЦПК України здійснюється за місцезнаходженням боржника.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року, клопотання ОСОБА_7 задоволено частково. Надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» у справі ОСОБА_8 шляхом стягнення з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ОСОБА_7 основної суми заборгованості у розмірі 39 361 616 грн 90 коп. (за курсом Національного Банку України станом на 01 липня 2016 року становить 1 583 687 доларів 50 центів США); процентів за період до 31 грудня 2013 року включно на загальну суму 1 402 629 грн 74 коп. (за курсом Національного Банку України станом на 01 липня 2016 року становить 56 433 долари 84 центи США); процентів за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2014 року у розмірі 1 438 553 грн 81 коп. (за курсом Національного Банку України станом на 01 липня 2016 року становить 57 879 доларів 22 центи США); процентів за період з 01 липня 2014 року по 11 травня 2016 року у розмірі 5 282 635 грн 13 коп. (за курсом Національного Банку України станом на 01 липня 2016 року становить 212 543 долари 18 центів США); процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки за період з 12 травня 2016 року до дня оплати; компенсації за юридичні послуги в розмірі 174 052 грн 73 коп. (за курсом Національного Банку України станом на 01 липня 2016 року становить 6 314 євро 60 євроцентів); витрат на арбітражний розгляд у розмірі 710 359 грн (за курсом Національного Банку України станом на 01 липня 2016 року становить 25 771 євро 69 євроцентів).

У касаційній скарзі ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвали судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних та господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в України, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

За змістом ст. ІІІ Конвенції про визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року (далі - Нью-Йоркська конвенція), кожна Договірна сторона визнає арбітражні рішення обов'язковими та приводить їх до виконання відповідно до процесуальних норм тієї території, де запитується визнання ти приведення до виконання цих рішень на умовах, викладених у цій Конвенції.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 395 ЦПК України за наслідками розгляду поданих документів та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні з цього питання.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_7 про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» у справі ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав, передбачених ст. VНью-Йоркської конвенції та ст. 396 ЦПК України, для відмови у задоволенні клопотання, та з тих обставин, що ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» не скористався своїм правом щодо надання документів на обґрунтування заперечень щодо розрахунку процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки.

Суд апеляційної інстанції погодився із такими висновками та зазначав, що звернення до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів з метою встановлення змісту норм права іноземної держави згідно ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» є правом суду, а не обов'язком.

Проте повністю погодитися із висновком апеляційного суду не можна.

Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені ст. 396 ЦПК України. Так, у відповідності до вимог ст. 396 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; в інших випадках, встановлених законами України.

Крім того, згідно ст. V Нью-Йоркської конвенції у визнанні та приведенні до виконання арбітражного рішення може бути відмовлено за клопотанням тієї сторони, проти якої воно направлено, якщо ця сторона подасть докази того, що одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом країни, в якій було прийнято рішення, або її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте, якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або склад третейського суду чи арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, за відсутності такої угоди, не відповідали закону країни, в якій мав місце арбітраж; або рішення іноземного суду не набрало законної сили чи було відмінено або зупинено у виконанні компетентною владою держави, на території якої воно постановлено, або держави, закон якої застосовується.

Увизнанні та приведенні до виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада держави, в якій запитується визнання ти приведення до виконання цього рішення, встановить, що: об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством цієї держави або арбітражне рішення суперечить публічному порядку цієї держави.

Розглянувши додані ОСОБА_7 до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року документи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про задоволення клопотання ОСОБА_7 про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року.

Разом з тим, надаючи дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року з урахуванням стягнення процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки на підставі р. 247 Цивільного Кодексу Німеччини, суд не врахував роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, та положень Закону України «Про міжнародне приватне право», який підлягає застосуванню у разі вирішення питань, пов'язаних із виконанням в Україні рішень іноземних судів.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року № 12, суд вирішує клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду (арбітражу) мотивованою ухвалою, яка постановлюється в кімнаті, призначеній для постановлення рішень. Виходячи з відповідних міжнародних договорів і чинного законодавства України про валютне регулювання в резолютивній частині ухвали викладається висновок про відмову в задоволенні клопотання, коли для його позитивного вирішення немає підстав, або про задоволення клопотання і надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (арбітражу) на території України з викладенням змісту цього рішення та визначенням сум, що підлягають стягненню, в зазначеній у рішенні валюті у випадках, коли грошові зобов'язання виникли і мають виконуватись в іноземній валюті відповідно до вимог законодавчих та інших нормативних актів України (при платежах у такій валюті, що здійснюються на виконання зобов'язань у ній, перед нерезидентами щодо оплати продукції, послуг, робіт, прав інтелектуальної власності тощо), а в решті випадків - в українській грошовій одиниці за офіційним валютним курсом Національного Банку України.

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

З метою встановлення змісту норм права іноземної держави

суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку

до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та

установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування наведених положень у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходив із того, що звернення до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів з метою встановлення змісту норм права іноземної держави є правом суду, а не обов'язком.

Такі висновки суду не узгоджуються зі змістом ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право», оскільки ч. 1 наведеної норми зобов'язує суд встановити зміст норм права іноземної держави (у тому числі тих, що застосовані у рішенні норм іноземного суду, щодо якого вирішується питання про надання дозволу на примусове виконання) згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

У разі відсутності доступу до ознайомлення з такою практикою, доктриною, тлумаченням, частина 2 статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» надає суду право (у контексті можливості) з'ясувати зміст норм права іноземної держави шляхом звернення до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном.

Крім того, ч. 4 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що у разі, якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи,

застосовується право України.

Таким чином, висновків про те, що звернення до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів з метою встановлення змісту норм права іноземної держави є правом суду, а не обов'язком, апеляційний суд дійшов внаслідок неправильного застосування положень ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право», а тому постановлена ним ухвала підлягає скасуванню за ст. 342 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» про неналежність складу Арбітражного Трибуналу спростовано апеляційним судом із обґрунтованим посиланням на встановлені обставини про те, що арбітр д-р Буш, який брав участь у формуванні складу Арбітражного Трибуналу, був призначений представником ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», порушень третейського застереження при цьому не допущено.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик