7 грудня 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :
судді Скиба М.М.,
за участю секретаря Панаслюк Є.В.,
представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька Донецької області у режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки та піклування Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області, про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.
Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 04.06.2007 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Під час спільного проживання з відповідачем мають дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу розірвання шлюбу з відповідачем спільно не проживають. Дитина, після розлучення з відповідачем, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.
З часу розірвання стосунків з відповідачем, він участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, не відвідує сина за місцем його проживання, не цікавиться долею останнього.
ОСОБА_2 просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В судовому засіданні позивач та її представник на задоволенні заявлених вимог.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, про причини неявки суд не інформував, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надавав. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Справа розглядається заочно на підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України.
Представник органу опіки та піклування Пирятинської районної державної адміністрації Полатвської області просила задовольнити позов у повному обсязі.
Свідок ОСОБА_6 в суді пояснила, що відповідач у справі є її батьком, який не займається вихованням ОСОБА_5, протягом останніх 10 років жодним чином не допомагає, життям дитини не цікавиться.
Вислухавши пояснення позивача та його представника, показання свідка, думку третьої особи, дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог з огляду на наступне.
Згідно свідоцтва про народження, виданого 12.09.2006 року виконкомом Моспінської міськради Пролетарського району м. Донецька, батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_4.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 04.06.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірваний, актовий запис № 175.
Згідно висновку Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області від 10.08.2017 року, комісія з питань захисту прав дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів.
У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.
Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина ОСОБА_5, участі у його вихованні та утриманні не приймає, не цікавиться долею сина і вважає, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини.
Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд
Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :