Справа №: 343/710/17
Провадження №: 2/0343/390/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 червня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді Монташевич С. М.,

секретарів Шикор Г. В., Оленяк С.І.,

з участю представника служби у справах дітей Болехівської міської ради - ОСОБА_1,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів в твердій грошовій сумі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, в якому просив визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним, стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., починаючи стягнення з моменту пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць та стягнути з відповідачки на його користь сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 11.01.1989 р. між ним та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу в них народився ОСОБА_4 Рішенням Долинського районного суду від 03.04.2013 р. шлюб між ними розірваний, неповнолітній син залишений на проживанні з відповідачкою. 11.09.2013 р. він зареєстрував шлюб з іншою жінкою та перейшов проживати в її житло. Відповідачці після розірвання шлюбу він надавав кошти на утримання дитини, які колишня дружина витрачала на власні потреби, утриманням та вихованням сина вона не займалась, натомість вела аморальний спосіб життя, часто залишала сина без догляду, тому він змушений був у жовтні 2013 року забрати дитину до себе. У зв'язку з тим, що відповідачка неналежно виконувала свої батьківські обов'язки, він змушений був звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та зміну місця проживання неповнолітньої дитини. Рішенням Долинського районного суду від 05.03.2014 р. суд його позов задовольнив частково, попередивши відповідачку про необхідність зміни ставлення до виховання дитини та відмовивши в задоволенні решти позовних вимог. Однак свого ставлення ОСОБА_3 до виховання сина не змінила, тому він і надалі продовжує проживати з ним. Батьки на рівні зобов'язані утримувати свою дитину, однак відповідачка участі в утриманні сина не бере. Вона офіційно не працює, але підробляє на тимчасових та сезонних роботах, тому просить стягнути з неї аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. Аліменти ОСОБА_3 нікому не сплачує, стягнення по виконавчих докуменах з неї не проводиться, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків вона не має.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав заявлені позовні вимоги, зіславшись на вищевикладені обставини, просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що його неповнолітній син проживає з ним після розірвання шлюбу більше 4 років. Відповідачка спілкується з дитиною, однак навідує його дуже рідко, кошти на утримання сина не надає, приность йому хіба цукерки. Сину 12 років і він ходить до школи в м. Болехові. Не заперечує, щоб відповідачка сплачувала на утримання сина аліменти в мінімальному розмірі. Стан її здоров'я нормальний, інших утриманців вона не має.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради ОСОБА_1 пояснила, що позивач звертався до них за допомогою, оскільки після розірвання шлюбу його неповнолітній син залишився на проживанні з мамою, яка залишала дитину без нагляду та їжі. Тому вони, обстеживши умови проживання батька, рекомендували йому забрати сина за місцем свого проживання. У жовтні 2013 року ОСОБА_4 переїхав проживати до батька та був влаштований у Болехівську школу. За місцем проживання позивача створені належні умови для проживання сина, який при спілкуванні з представником органу опіки та піклування виявив бажання проживати з татом. Визначення місця проживання ОСОБА_4 з його батьком буде відповідати інтересам дитини.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, причин неявки не повідомила, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом надсилання рекомендованих повідомлень за її зареєстрованим місцем проживання, вказаним у довідці № 12/653 від 07.06.2017 р. (а.с. 28). Заяв про розгляд справи у її відсутнусті не надходило, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради, неповнолітнього ОСОБА_4, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-НМ № 016562 від 26 вересня 2005 року батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 6).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 квтіня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на проживанні з матір'ю ОСОБА_3 (а.с. 40).

Як вбачається з рішення Долинського районного суду від 05 березня 2014 року ОСОБА_2 звертався до ОСОБА_3 з позовом про позбавлення батьківських прав, однак його позов було задоволено частково, оскільки суд вирішив попередити відповідачку про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, відмовивши в решті позовних вимог (а.с. 17-18).

Згідно довідки № 2711 про склад сім'ї від 05 квітня 2017 року до складу сім'ї ОСОБА_3 входять ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 7).

Як вбачається з копій актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї та проживання від 06 квітня 2017 року, ОСОБА_4 з жовтня 2013 року проживає з батьком за місцем проживання дружини ОСОБА_6 і знаходиться на його вихованні та утриманні. Зі слів ОСОБА_2, ОСОБА_3 коштів на утримання сина не надає, вихованням дитини не займається (а.с. 10, 13).

Згідно долучених до матеріалів справи характеристик ОСОБА_4, який є учнем 5-В класу, з другого класу навчається в Болехівській ЗОШ № 1 І-ІІІ ступенів. Його батько цікавиться навчанням сина та відповільно ставиться до його виховання, регулярно відвідує школу (а.с. 14, 16).

Таким чином, суд встановив, що неповнолітній ОСОБА_4 фактично з жовтня 2013 року постійно проживає з батьком ОСОБА_2 в м. Болехів Івано-Франківської області.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 вказав, що бажає залишитись проживати разом з батьком, оскільки він з мамою не проживає та остання не виявляє намір забрати його на проживання до себе. У тата йому добре, останній піклується про нього, створив належні умови для проживання.

Враховуючи вищевказане, а також висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради "Про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4І.", який є додатком до рішення виконкому від 23.05.2017 р. № 36, згідно якого орган опіки та піклування склав висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі своїм батьком ОСОБА_2 за адресою: вул. Січових Стрільців, 107 м. в Болехів Івано-Франківської області (а.с. 33, 34-35), суд вважає, що позов ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини слід задовольнити та визначити неповнолітньому ОСОБА_4 місце проживання разом з батьком ОСОБА_2

При вирішенні питання про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язок щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо. Неповнолітній ОСОБА_4 проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Відповідачка участі в утриманні дитини не бере, хоча зобов'язана це робити на рівні з позивачем, тому є підстави для стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь позивача.

Враховуючи матеріальне становище та стан здоров'я дитини, матеріальне становище та стан здоров'я платника аліментів, а також те, що відповідачка має можливість працювати та сплачувати аліменти, інших утриманців не має, суд приходить до переконання, що з відповідачки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 800,00 грн. щомісячно, а позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст.ст. 19, 141, 150, 160, 161, 180, 181 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 12 Закону україни "Про охорону дитинства", керуючись ст.ст. 213-215, 218, 226, 228 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком ОСОБА_2.

Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 800,00 (вісімсот) гривень щомісячно.

Стягнення аліментів розпочати з 26 квітня 2017 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640,00 (шістсот сорок) гривень сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 640,00 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана не пізніше 10 (десяти) днів з дня отримання ним копії заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Повний зміст рішення виготовлено 23 червня 2017 року.