Справа № 530/1474/17
Номер провадження 2-о/530/76/17

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.12.2017 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Должко С.Р., секретаря Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 , заінтересована особа: Новоселівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Новоселівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

В заяві зазначено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 заявника батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які згідно з свідоцтвами про смерть померли батько - ІНФОРМАЦІЯ_1 та мати 04.10.2016 року.
На даний час, ОСОБА_1 має намір оформити спадщину у вигляді земельних ділянок, житлового будинку з господарськими будівлями, яка залишилася після смерті своїх батьків та яка знаходиться на території Новоселівської сільської ради. Його рідний брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який до цього часу зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 в 1980 році поїхав до Російської Федерації на заробітки, маючи намір знайти роботу в Тюменській області м. Ноябрськ. До квітня 1985 року він підтримував з ними зв`язок користуючись поштовим зв`язком повідомляв, що він працює в ОРС ВГД ГПУ в м. Ноябрськ. З квітня 1980 року будь-який зв`язок з ним втрачено. Він ні разу не зателефонував, не написав листа, не повідомив іншим способом про місце свого перебування. Батько заявника при житті намагався встановити місце знаходження сина. З цією метою він звертався до правоохоронних органів за місцем роботи брата. Пізніше зверталися в передачу «Жди меня», але намагання знайти свого брата виявились безрезультатними. Так як на даний час заявник має намір оформити спадщину яка залишилася після смерті батьків, але нотаріус відмовляє, тому він вимушений звертатись до суду із заявою про визнання брата безвісно відсутнім. Про перебування ОСОБА_4 немає відомостей на протязі 32 років.
Заслухавши пояснення заявника, ОСОБА_1 та представника заявника, ОСОБА_5 , які заяву підтримали, зачитавши заявузаінтересованої особи Новоселівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, дослідивши та проаналізувавши наявні матеріали цивільної справи давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.8), а ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як вказав в судовому засіданні заявник, ОСОБА_1 , він має намір оформити спадщину у вигляді земельних ділянок, якими користується та житлового будинку з господарськими будівлями, яка залишилася після смерті його батьків та знаходиться на території Новоселівської сільської ради. Його рідний брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який до цього часу зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 в 1980 році поїхав до Російської Федерації на заробітки, маючи намір знайти роботу в Тюменській області м. Ноябрськ. До квітня 1985 року брат підтримував з ними зв`язок користуючись поштовим зв`язком повідомляв, що він працює в ОРС ВГД ГПУ в м. Ноябрськ. З квітня 1980 року будь-який зв`язок з ним втрачено. Він ні разу не зателефонував, не написав листа, не повідомив іншим способом про місце свого перебування. Батько заявника при житті намагався встановити місце знаходження сина. З цією метою він звертався до правоохоронних органів за місцем роботи брата. Пізніше зверталися в передачу «Жди меня», але намагання знайти свого брата виявились безрезультатними.
Свідки, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили суду, що ОСОБА_4 не проживає за місцем реєстрації великий період.
Згідно ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року.
Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
Згідно ст. 246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місце перебування якої невідоме, або за місцем знаходження її майна.
Згідно ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов`язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд запропонував заявнику, ОСОБА_1 надати докази, на які він посилається. Заявник повідомив, що в нього таких доказів немає.
Однак, заявник всупереч вимогам ст. ст. 57-60 ЦПК України не надав суду доказів цим обставинам.

Заявник ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що він звертався до Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області із заявою про пошук свого брата ОСОБА_4 . Що заявник звертався до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області із заявами для встановлення, чи видавалося свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , чи про зміну прізвища імені по батькові, про реєстрацію шлюбу чи його розірвання. Не звертався у органи пенсійного фонду, соціального захисту населення чи отримує він пенсію, соціальні виплати на території України, в тому числі на території Донецької і Луганської областей, Криму. Не звертався у районний комісаріат з метою встановити, чи проходить ОСОБА_4 службу по контракту в «гарячих точках» або виконує інтернаціональну допомогу як волонтер.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, яких не надав ОСОБА_1 ..
Також заявник не надав доказів того, що:

- звертався за допомогою у передачу «Жди меня», про яку він вказав у своїй заяві або інші теле або радіокомпанії, засоби масової інформації;
- до органів реєстрації речових прав громадян;
- до органів міністерства закордонних справ, Російського посольства з метою розшуку свого брата, ОСОБА_4 ..
Суд критично відноситься доповідомлень свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та заяви заінтересованої особи Новоселівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області про те, що ОСОБА_4 не проживає по місцю реєстрації. Так як дані свідки та в довідці сільської ради не вказано, при яких обставинах ОСОБА_4 покинув своє місце реєстрації, чи це була його добровільна воля, чи можливо батьки ОСОБА_4 вигнали з будинку або при інших негативних обставинах, хтось позбавив життя ОСОБА_4 та з імітував його відсутність при цьому приховуючи своє карне діяння.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні даних вимог заявника суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
А тому зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо і їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3,10,15, 30, 57- 61, 88, 174, 212-221 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
По заяві ОСОБА_1 , заінтересована особа: Новоселівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Повний текст рішення виготовлено 08.12.2017 р.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області С.Р.Должко