Дата документу 19.06.2017 Справа № 554/1650/17
Провадження № 2/554/1605/2017
19 червня 2017 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави в складі:
судді Чуванової А.М.,
при секретарі - Садошенко М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» про стягнення коштів; третя особа: ОСОБА_2,-
ВСТАНОВИВ :
Позивач ОСОБА_1 в судове засіданні не зявився, в надісланій до суду заяві просив справу розглядати у його відсутність, позов підтримав, просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, відповідач про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за відсутності свого представника від відповідача не надходило.
Третя особа ОСОБА_2 до суду не зявився про розгляд справи повідомлений належним чином.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін , на підставі наявних у спразі даних і доказів.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта, який складається страховиком.
Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що 07.03.2014 року о 7 годині 40 хвилин на перехресті вул..Мироносицької і вул..Маяковського в м.Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Київського районного суду м.Харкова від 21.03.2014 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.6).
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17.08.2016 року, залишеним без змін апеляційним судом, у порядку відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, що відбулась 07.03.2014 року о 7 годині 40 хвилин на перехресті вул..Мироносицької та вул.Маяковського в м.Харкові, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто 116166,51 гривень (розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля НОМЕР_2, пошкодженого в результаті ДТП 07.03.2014 року) (а.с.12-13, 14-15). На виконання рішення суду 11.10.2016 року позивачем було сплачено ОСОБА_2, зокрема, матеріальну шкоду у розмірі 116166,51 гривень, що підтверджується нотаріально завіреною заявою ОСОБА_2В.(а.с.19).

На дату ДТП діяв договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АС/0244906 від 27.06.2013 року, виданий ПрАТ «СК «Статус»), згідно якого забезпеченим транспортним засобом став автомобіль НОМЕР_1, яким під час ДТП керував ОСОБА_1М.(а.с.11,33-а). Позивач 14.12.2016 року звернувся до відповідача із заявою про виплату йому в порядку відшкодування шкоди за страховим випадком страхового відшкодування у розмірі 50000 гривень, лист повернувся без вручення (а.с.16,17).

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи, що ОСОБА_2 відмовився від предявлення позову до страховика ПрАТ «СК «Статус», договором страхування передбачено ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 50000 гривень, вимоги позивача є обґрунтованими.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у справі 6-2808цс15. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, зібрані по справі докази достовірно свідчать про те, що внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_1 спричинено шкоду, у нього з відповідачем існував договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому вимога позивача про стягнення страхового відшкодування в сумі 50000 гривень підлягає до задоволення.

Рішення про розподіл судових витрат суд приймає відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,88,212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст.15,16,636,985,991 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» про стягнення коштів; третя особа: ОСОБА_2, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 50000 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: А.М. Чуванова