Справа № 185/4732/17
Провадження № 2/185/2917/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2017 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Зінченко А.С., за участю секретаря - Пожидаєвої Л.М., за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності, -
15 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2002 року по 25 серпня 2006 року та визнання право спільної сумісної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.
Позовна заява мотивована тим, що позивач та ОСОБА_3 познайомилися в 1997 році. З 2002 року стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу у квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_3. З жовтня 2003 року позивач та відповідач наймали житло та проживали разом по АДРЕСА_1. В період з 05 квітня 2005 року по 02 січня 2006 року позивач разом з ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали разом з батьками позивача за їх адресою АДРЕСА_2. Пізніше за спільні гроші позивач та ОСОБА_3 купили квартиру, яку наймали за адресою: АДРЕСА_1 але договір купівлі-продажу від 22 грудня 2005 року, вищезазначеної квартири за спільною домовленістю було оформлено на ОСОБА_3 Про те, що гроші були спільними позивача з ОСОБА_4 свідчить розписка ОСОБА_5, ОСОБА_6, які 22 грудня 2005 року в момент оформлення договору купівлі- продажу квартири отримали від ОСОБА_1 повну суму вартості квартири в розмірі 9500 дол. США. 25 серпня 2006 року позивач та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. У шлюбі позивача та відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1, народилась донька - ОСОБА_7. Нещодавно відносини позивача з відповідачем погіршилися, сторони стали проживати окремо. В червні місяці 2017 року відповідач повідомила позивача, що хоче розпорядитися вищевказаною квартирою та придбати собі власну квартиру в м. Києві. Встановити факт проживання позивача з ОСОБА_3 однією сім'єю необхідно для визнання права власності на ? частину квартири, яка була придбана у сумісному проживанні, за спільні кошти із сімейного бюджету.
В судовому засіданні позивач, представник позивача надали пояснення з приводу заявлених вимог, просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили факт сумісного проживання однією сім'єю позивача та відповідача до реєстрації шлюбу в період з 2002 року, потім зареєстрували шлюб, спочатку квартиру АДРЕСА_1 сторони разом винаймали та потім разом придбали.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
З'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2005 року НОМЕР_1 ОСОБА_3 є покупцем квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 1064559 договір купівлі-продажу 22.12.2005 року № 2337 у реєстрі нотаріальних дій квартири АДРЕСА_1, набувач - ОСОБА_3.
Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №9417428 власник квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3.
Згідно розписки від 22.12.2005 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, отримали гроші від ОСОБА_1 в сумі 9500,00 дол. США від продажу квартири АДРЕСА_1.
Згідно копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_2, 25 серпня 2006 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 576.
Згідно копії свідоцтва про народження, НОМЕР_3 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народилась донька - ОСОБА_7, актовий запис № 989.
Згідно акту від 19 березня 2014 року АДРЕСА_1 проживає без реєстрації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, з жовтня 2003 року з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Згідно довідки про склад сім'ї від 19.03.2014 року зареєстровані по АДРЕСА_1, ОСОБА_3 - власник та дочка - ОСОБА_7.
Згідно довідки про склад сім'ї від 19.03.2014 року був зареєстрований по АДРЕСА_2, ОСОБА_1 з 1993 року по 2000 року, та з 10.01.2005 року по даний час. ОСОБА_3 була зареєстрована з 05.04.2005 року по 02.01.2006 року.
Також, факти сумісного проживання однією сім'єю позивача з ОСОБА_4 підтверджується фотознімками та показами свідків.
Відповідно до паспорту НОМЕР_4 останнє місце проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 20.10.2014 року.
Відповідно до паспорту НОМЕР_5 останнє місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 20.10.2014 року.
Відповідно до частин 2,4 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Суд вважає, що матеріалами справи доведено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з січня 2002 року по 25 серпня 2006 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. У разі неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст.65 СК України).
Тобто, на час розгляду справи, спірне майно, квартира АДРЕСА_1, знаходиться у власності ОСОБА_3 відповідача у справі, при цьому вказана квартира придбана відповідачем за час спільного проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 позивачем у справі, та була придбана за спільні сімейні сумісні кошти, як зазначає позивач, що свідчить про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності, при цьому частки майна дружини та чоловіка є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними та шлюбним договором.
Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-399цс17 від 05.04.2017 року, згідно пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що спірна квартира, або її частина, була придбана нею за власні кошти, які належали їй особисто.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно із ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 60, 131, 212-215, 224-226, 256, 259 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності - задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2002 року по 25 серпня 2006 року - день реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право спільної сумісної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, право спільної сумісної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1170 (одна тисяча сто сімдесят) грн.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. С. Зінченко