АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6195/17 Головуючий 1 інстанції - Куст Н.М.
Справа № 624/606/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса

на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернулася у суд з вищевказаним позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса (далі - ПСП імені Щорса) та просила: визнати недійсним договір оренди землі № 125 від 01 лютого 2007 року, зареєстрований у Кегичівському відділі Харківської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 лютого 2008 року за № 79, укладений між ОСОБА_1 та ПСП імені Щорса; зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3480 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, кадастровий НОМЕР_1, та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 151; стягнути з відповідача судові витрати, сплачені за подання позову.

В обґрунтування вимог позивач зазначала, що є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3480 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 151, виданого Павлівською сільською радою народних депутатів 05 липня 2002 року.

В червні 2016 року позивач дізналася та ознайомилася з договором оренди землі № 125 від 01 лютого 2007 року. Вказаний договір, на підставі якого відповідач користується земельною ділянкою, ОСОБА_1 не підписувала, що свідчить про відсутність наміру його укладення, не відповідає волі позивача та порушує її права, як власника.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2017 року позов задоволений.

Визнано недійсним договір оренди землі № 125 від 01 лютого 2007 року, зареєстрований у Кегичівському відділі Харківської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 лютого 2008 року за № 79, укладений між ОСОБА_1 та ПСП імені Щорса.

Зобов'язано ПСП імені Щорса повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3480 га, кадастровий НОМЕР_1, що розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області та належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 151.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПСП імені Щорса подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на підстави, передбачені статтею 309 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач протягом 9 років регулярно отримувала орендну плату в натуральній формі, що свідчить про її обізнаність щодо існування договору оренди землі з часу його укладення; початок перебігу строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, необхідно обчислювати саме з моменту укладення спірного договору.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3480 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 151, виданого Павлівською сільською радою народних депутатів 05 липня 2002 року.

01 лютого 2007 року було укладено договір оренди землі № 125, відповідно до умов якого ОСОБА_1 - Орендодавець надає, а ПСП імені Щорса - Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 6,3480 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Зазначений договір був зареєстрований у Кегичівському відділі Харківської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 лютого 2008 року за № 79.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина 4 статті 124 ЗК України).

Відповідно до статті 13 Закону України від 06 жовтня 1998 року «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 17 Закону України «Про оренду землі»).

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина 1 статті 4 Закону «Про оренду землі»).

Положеннями частини 1 статті 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 ЦК України).

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі, підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення.

Звертаючись із позовом про визнання договору оренди землі недійсним, позивач посилалася на те, що вона не підписувала договір оренди землі в 2007 році. В договорі, який є в матеріалах справи, підпис належить іншій особі.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 9316/11455, складеним 30 червня 2017 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса встановлено, що підписи в договорі оренди землі №125 від 01 лютого 2017 року, Акті приймання-передачі земельної ділянки від 01 лютого 2017 року № 0125 виконані рукописним способом не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с. 187-207).

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

В пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право власності ОСОБА_1 підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку, договір оренди від 01 лютого 2007 року позивач особисто не підписувала, повноваження на це в установленому законом порядку іншій особі не надавала, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, а тому наявні правові підстави для визнання його недійсним та повернення земельної ділянки власнику.

Доводи апеляційної скарги щодо строку позовної давності не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного Договору оренди землі, лише у червні 2016 року, коли отримала лист відділу Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області щодо існування правового обтяження на її земельну ділянку у Державному реєстрі земель, що в розумінні частини 1 статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Посилання ПСП імені Щорса на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримувала плату за користування землею суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року № 6-48цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи апеляційної скарги про те, що подальші, після укладення договору, дії позивача свідчать про наступне схвалення ним договору оренди землі та його умов правового значення не мають та висновків суду першої інстанції щодо визнання договору недійсним, з урахуванням Висновку судово-почеркознавчої експертизи № 9316/11455, складеного 30 червня 2017 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса, не спростовують.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса - відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський