Справа № 351/290/17
Провадження № 22-ц/779/889/2017
Головуючий у 1 інстанції Сегін І.Р. І. Р.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Горблянського Я.Д., Малєєва А.Ю.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Снятинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 04 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року з позовом до суду звернулася ОСОБА_2 та після уточнення позовних вимог просила ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав відповідача щодо сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що за час спільного проживання з відповідачем у них народився син ОСОБА_6. Згідно рішення Снятинського районного суду від 09 листопада 2015 року відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 550 гривень щомісячно на утримання сина та аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів на 20 січня 2016 року становить 15251, 24 гривень.

Згідно рішення Снятинського районного суду від 29 березня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, хоча фактично шлюбні відносини припинені 27 червня 2014 року. Протягом цього часу відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. 13 травня 2015 року відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву про виключення його з актового запису про народження дитини.

Позивач зазначає, що син ОСОБА_6 знаходиться під медичним спостереженням працівників ФАП у с. Будилів Снятинського району, з народження перебуває на диспансерному обліку у спеціалістів обласної дитячої клінічної лікарні, а саме: у невролога, нефролога, пульмонолога, двічі лікувався стаціонарно у даній дитячій клінічній лікарні.

Дитина потребує оздоровлення в літній період на морі, зокрема, в Іспанії, де живе її сестра, однак відповідач відмовляється надати нотаріальний дозвіл на виїзд з дитиною за кордон. Відповідач постійно вимагав від неї, щоб відмовилась від аліментів, приходив до неї додому, влаштовував сварки та скандали.

Рішенням Снятинського районного суду від 04 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення суду не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Суд не врахував обставин, що після народження син ОСОБА_6 знаходився два тижні в реанімаційному відділенні пологового будинку та три тижні в реанімаційному відділенні ОКЛ, постійно лікується в пульмонологічному відділенні ОКЛ та районної лікарні, перебуває на диспансерному обліку в Снятинській ЦРЛ. Дитина потребує постійного догляду матері, повноцінного харчування, лікування, санаторно-курортного лікування в теплу пору року. На лікування сина витрачає значні кошти, які збирає вся родина.

З народження сина відповідач заперечував своє батьківство, звертався до суду із зустрічним позовом про виключення його як батька з актового запису про народження дитини. Відповідач не провідував дитину більше року після народження, і тільки після рішення суду про стягнення з нього аліментів в нетверезому стані приходив, вимагаючи віддати дитину до нього додому в інший населений пункт.

Суд не надав належної оцінки всім цим обставинам та безпідставно відмовив у позбавленні батьківських прав.

В судовому засіданні відповідач давав неправдиві та голослівні пояснення, що спілкується з дитиною, а вона перешкоджає йому зустрічатися з дитиною, пояснення що відповідач надавав кошти на лікування сина нічим не підтверджено, а навпаки, спростовано довідкою ДВС про сплачу аліментів за два роки в сумі 600 гривень.

Вважає, що суду були надані всі докази умисного ухилення відповідача від обов'язків по вихованню дитини, нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Суд прийшов до помилкового висновку, що доказів умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків відносно дитини в матеріалах справи немає та ухвалив помилкове рішення про відмову в позові.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які вимоги скарги підтримали, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем відносно сина ОСОБА_6 відсутні та відповідач позитивно характеризується по місцю проживання.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Снятинського районного суду від 09 листопада 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі 550 гривень, а також на утримання матері аліменти у розмірі 200 гривень щомісячно. Рішенням Снятинського районного суду від 29 березня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, сина ОСОБА_5 залишено проживати з матір'ю.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 26 січня 2017 року матеріальні умови проживання сім'ї позивачки задовільні, вона проживає з сином ОСОБА_6, який перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріально сім'ю не підтримує.

Із довідки Снятинського районного відділу ДВС та розрахунку про розмір заборгованості від 20 січня 2017 року вбачається, що на 20 січня 2016 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів за виконавчими листами № 351/570/15-ц від 09 грудня 2015 року становить 15 251, 24 гривень.

Відповідно до ст. 164 СК України, однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування Снятинської РДА 20 березня 2017 року за підписом заступника голови Снятинської РДА, вирішено про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено, що ОСОБА_4 категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Повідомив, що до грудня 2016 року постійно спілкувався з дитиною, брав участь у його матеріальному утриманні до того часу, поки цьому не перешкоджала колишня дружина. Виникнення заборгованості по аліментах пояснює відсутністю постійного заробітку. За місцем постійного проживання чоловік характеризується позитивно. Висловив готовність погасити зазначену заборгованість та приймати активну участь у вихованні сина ОСОБА_6 (44-45).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у пп. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Судом встановлено, що відповідач по можливості надавав матеріальну допомогу для лікування сина, добивався зустрічі з ним для спілкування, пояснив, з яких підстав звертався до суду із позовною заявою про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини, надав нотаріальну згоду для виїзду сина за межі України із умовою повернення, наполягає на зустрічі з сином, що не дає підстав вважати суду, що батько у даному випадку умисно і переконливо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову, оскільки застосування такого крайнього заходу для ОСОБА_4 як позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина не відповідає інтересам дитини, є передчасним, і обставини, на які посилається позивач, зокрема в основному на пояснення її свідків, не є достатніми та належним чином підтвердженими для позбавлення відповідача у відносинах, які склались між колишнім подружжям, батьківських прав.

Одночасно суд з'ясувавши обставин справи, зокрема ставлення батька до дитини, попередив ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та поклав на службу у справах дітей контроль за виконанням батьківських обов'язків.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Узвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

А.Ю. Малєєв