Справа № 185/517/17
Провадження № 2/185/1438/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 травня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Зінченко А.С.,

за участю секретаря Пожидаєвої Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Павлоград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 51108,40 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 20000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, за послуги експерта - 1100 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 8500 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10 жовтня 2015 року о 17:00 годин ОСОБА_2 знаходився на території домоволодіння №13 по вул. Центральна с. Орловське Юр`ївського району Дніпропетровської області. У зазначений час у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, вартістю 77910 гривень, що належав ОСОБА_1 та зберігався у приміщенні гаражу, розташованого за вказаною вище адресою. З метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_2 за допомогою ключів, які узяв на подвір`ї домоволодіння, відчинив ворота гаражу і протиправно проник в його середину. Там ОСОБА_2, з використанням ключа, наявного у замку запалення транспортного засобу, привів двигун автомобіля у робочий стан та поза волею власника ОСОБА_1, діючи таємно, незаконно заволодів автомобілем НОМЕР_1, здійснивши на ньому поїздку, з початку, в с. Преображенка Юр`ївського району Дніпропетровської області, а потім в с. Новостроївка Юр`ївського району Дніпропетровської області, де потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у скоєнні злочину визнав повністю і підтвердив викладені вище обставини, не спростовуючи час, місце, мотив, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Вироком Юр?ївського районного суду від 22.12.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без конфіскації майна. Згідно зі ст.75 КК України ОСОБА_2, від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нових злочинів і виконає покладені на нього обов'язки. У відповідності до ст.76 КК України ОСОБА_2 на протязі трирічного іспитового строку зобов'язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Речовий доказ автомобіль НОМЕР_1, залишено потерпілому ОСОБА_1, як власнику.

ОСОБА_2 не має водійського посвідчення, та полісу цивільно-правової відповідальності. В результаті ДТП автомобілю були спричинені механічні ушкодження, згідно висновку експерта сума матеріального збитку, завданого позивачу на день ДТП складає 51108, 40 грн. На зазначену суму позивачем був зроблений відновлюваний ремонт зазначеного автомобіля.

Також, позивач зазначає, що йому було завдано моральну шкоду, так як внаслідок неправомірних дій відповідача він зазнав моральних страждань, які позначили негативні зміни у його житті, яку він оцінює в 20 000 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні збільшили позовні вимоги, просили стягнути з відповідача на свою користь 77403,02 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 20000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, за послуги експерта - 1100 грн. та 500 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 8500 грн., підтримали збільшені позовні вимоги в повному обсязі, дали пояснення аналогічні обставинам, викладеним в позові, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, повністю визнав матеріальну шкоду в розмірі 51108,40 грн., витрати на послуги експерта в сумі 1100 грн., частково визнав спричинення моральної шкоди на суму 5000 грн., не згоден сплачувати витрати на правову допомогу, так як вважає, що позивач міг скористатись більш дешевою правовою допомогою. Зазначив, що він частково відшкодував матеріальну шкоду в розмірі 5000 грн., ці кошти були передані позивачу ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди. Зобов'язався надати докази часткового відшкодування шкоди.

Позивач та його представник в судовому засіданні пояснили, що кошти передані позивачу ОСОБА_3 не стосуються відшкодування шкоди, спричиненої злочином відповідача, ці кошти відповідачу не належали.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, згідно яких вважають що позовні вимоги підлягають задоволенню, підстав стягнення шкоди з третьої особи не має.

В наступні судові засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить його розписка, жодних доказів часткового відшкодування шкоди суду не надав.

04.05.2017 року позивачем та його представником було подано уточнену позовну заяву, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача на його користь 51108,40 грн. відшкодування матеріальної шкоди, індекс інфляції - 8535,1 грн., 3% річних - 1701,27 грн., 20000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, за послуги експерта 1100 грн., витрати на правову допомогу - 8500 грн.

Так як відповідач в судові засідання 13.04.2017 р., 04.05.2017 р. не з'являвся, уточнений позов відповідачу було направлено засобами поштового зв'язку за адресою реєстрації його місця проживання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що вироком Юр?ївського районного суду від 22.12.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без конфіскації майна. Згідно зі ст.75 КК України ОСОБА_2, від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нових злочинів і виконає покладені на нього обов'язки. У відповідності до ст.76 КК України ОСОБА_2 на протязі трирічного іспитового строку зобов'язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Згідно обставин, встановлених вказаним вироком суду, 10 жовтня 2015 року о 17:00 годин ОСОБА_2 знаходився на території домоволодіння №13 по вул. Центральна с. Орловське Юр`ївського району Дніпропетровської області. У зазначений час у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, вартістю 77910 гривень, що належав ОСОБА_1 та зберігався у приміщенні гаражу, розташованого за вказаною вище адресою. З метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_2 за допомогою ключів, які узяв на подвір`ї домоволодіння, відчинив ворота гаражу і протиправно проник в його середину. Там ОСОБА_2, з використанням ключа, наявного у замку запалення транспортного засобу, привів двигун автомобіля у робочий стан та поза волею власника ОСОБА_1, діючи таємно, незаконно заволодів автомобілем НОМЕР_1, здійснивши на ньому поїздку, з початку, в с. Преображенка Юр`ївського району Дніпропетровської області, а потім в с. Новостроївка Юр`ївського району Дніпропетровської області, де потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у скоєнні злочину визнав повністю і підтвердив викладені вище обставини, не спростовуючи час, місце, мотив, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, факт заподіяння відповідачем позивачу матеріальної шкоди, внаслідок таємного викрадення майна, в результаті якого відповідач спричинив ДТП в якому автомобілю позивача були спричинені механічні ушкодження, вже доведений судом вироком у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

Згідно висновку експерта автотоварознавця № 116/16 від 25.03.2016 сума матеріального збитку, завданого позивачу на день ДТП за участю автомобіля НОМЕР_2 складає 51108, 40 грн., на зазначену суму позивачем був зроблений відновлюваний ремонт зазначеного автомобіля, що підтверджується письмовими доказами по справі (а.с. 17-27), та ця сума визнана відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Жодних доказів часткового відшкодування майнової шкоди позивачу відповідачем суду не надано, позивач в судовому засіданні наполягав на тому, що матеріальна шкода йому не відшкодована в повному обсязі.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сума майнової шкоди, завдана позивачу внаслідок вчинення відповідачем злочину, в розмірі 51108, 40 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та індексу інфляції необхідно зазначити наступне.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Тотожний правовий висновок мітиться також і у постанові Верховного Суду України № 3-610гс16 від 15.06.2016: за змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і поширює свою дію на всі види грошових зобовязань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобовязання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Отже, зважаючи на юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобовязань, на них може поширюватись дія положень частини другої статі 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України № 6-113цс14 від 01.10.2014(щодо стягнення 3% річних та втрат від інфляції із суми матеріальної шкоди, завданої злочином, у випадку, коли вирок в майнові частині не виконується): відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Таке зобовязання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим.

Вироком Юр?ївського районного суду від 22.12.2015 року встановлено факт спричинення майнової шкоди відповідачем позивачу, тобто у ОСОБА_2 виник обов'язок відшкодування шкоди ОСОБА_1, але шкода в кримінальному провадженні не стягнута, сума майнової шкоди вироком не визначена, тобто не визначено розмір грошового зобов'язання, тому не можливо встановити час (день) виникнення саме грошового зобов'язання, період прострочення його виконання. Тобто, не можливо вважати, що з вироку Юр'ївського районного суду від 22.12.2015 р. виникло деліктне грошове зобов'язання.

З вимогою про визначення розміру майнової та моральної шкоди, завданих злочином та їх стягнення з відповідача, позивач звернувся лише в рамках даного цивільного позову, та лише даним рішенням буде встановлено розмір грошового зобов'язання.

Стаття 625 ЦПК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Сторонами не надано доказів існування будь-яких інших договірних або деліктних зобов'язань між ними щодо майнової та моральної шкоди, їх розмірів, завданих злочином відповідно до вироку Юр?ївського районного суду від 22.12.2015 року.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та індексу інфляції задоволенню не підлягають.

Крім того, суд вважає, що незаконними діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду.

При вирішенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд враховує, що відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.п. 3, 9, 101 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер та ступінь тяжкості завданих позивачу душевних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що відповідно до ступеню вини відповідача грошова сума у розмірі 15 000 грн. є достатньою для відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок скоєння відповідачем кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу , витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Статтею 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Представником позивача надано розрахунок витрат на правову допомогу, копію договору, акту виконаних робіт та квитанцію про сплату 8500 грн. позивачем, які відповідають вимогам ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", та є в межах граничних розмірів встановлених законом.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме судовий збір в розмірі 1120 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 8500 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 1100 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 51108,40 грн., моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., судовий збір в розмірі 1120 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 8500 грн., витрати на послуги експерта 1100 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 88, 212-215, 223ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 51108 (п'ятдесят одна тисяча сто вісім) грн. 40 коп., моральну шкоду в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн., судовий збір в розмірі 1120 (одна тисяча сто двадцять) грн., витрати на правову допомогу в розмірі 8500 (вісім тисяч п'ятсот)грн., витрати на послуги експерта 1100 (одна тисяча сто) грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4