23.06.2017 Справа № 756/8393/17
Справа пр. №2-о/756/301/17
ун. №756/8393/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.

за участю секретаря - Приходько І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту смерті, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою, заінтересована особа - Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту смерті.

Свої вимоги заявник обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Керчі АР Крим померла її мати ОСОБА_2 Вказане місто знаходиться на тимчасово окупованій території.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві з заявою про державну реєстрацію смерті матері, проте їй було відмовлено у реєстрації такого акту цивільного стану у зв'язку з тим, що заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 було надано документи, що видані органами на тимчасово окупованій території.

Заявнику необхідно встановити факт смерті матері для отримання спадщини.

Керуючись нормою ст. 257-1 ЦПК України, ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт смерті її матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Керчі АР Крим.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, просили суд задовольнити її в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Оболонського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилася, заінтересована особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності її представника.

Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Войковому Ленінського району АР Крим, постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6-7, 9).

Заявник ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 лютого 1988 року серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Няганської міської ради народних депутатів Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області РРФСР (а. с. 9).

Як стверджувала заявник, ІНФОРМАЦІЯ_3 її матір ОСОБА_2 померла. Місце смерті - м. Керч АР Крим.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою.

Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, деталізовано процедуру проведення державної реєстрації народження смерті. Так, у цьому підзаконному нормативно-правовому акті зазначено, що підставами для такої реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545; фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545.

Для проведення реєстрації смерті матері ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві з відповідною заявою, долучивши до неї посмертний епікриз, складений головним лікарем Керченської лікарні №1 ім. П.І. Пирогова, довідку та свідоцтво про смерть, видані органами на тимчасово окупованій території. Лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о) чи фельдшерську довідку про смерть (форма №106-1/о) заявником надано не було.

16 травня 2017 року заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті матері з посиланням на те, що заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 було надано документи, що видані на тимчасово окупованій території (а. с. 14).

Єдиним законодавчим актом, який визначає поняття "тимчасово окупована територія" є Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Ст. 3 згаданого Закону чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією є Автономна Республіка Крим та м. Севастополь.

Таким чином, м. Керч відноситься до населених пунктів, які знаходяться на тимчасово окупованій території.

Зважаючи на те, що на момент смерті матір ОСОБА_1 мешкала на тимчасово окупованій території, а медичний документ про смерть був виданий лікарняним закладом, який також знаходиться на такій території, орган державної реєстрації актів цивільного стану позбавлений можливості здійснити реєстрацію факту смерті матері заявника.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

П. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті

Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257-1 ЦПК України.

З заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території можуть звертатись родичі померлого.

Належними відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч. 1 цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті матері для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку у сукупності з іншими доказами у справі документам, що видані на тимчасово окупованій території.

У посмертному епікризі від 05 травня 2017 року, складеному головним лікарем Керченської лікарні №1 ім. П.І. Пирогова, вкаазно що ОСОБА_2 померла у згаданому лікувальному закладі ІНФОРМАЦІЯ_3, причина смерті - печінкова недостатність (а. с. 11). Про факт смерті ОСОБА_2 свідчать також документи, видані органами реєстрації актів цивільного стану на тимчасово окупованій території (а. с. 12, 13). Зазначені обставини підтверджуються також іншими доказами, зібраними у справі.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, що міститься у справі, окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Керчі АР Крим.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 208, 212-215, 256, 257-1 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки с. Войково Ленінського району АР Крим, місце проживання якої було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Керчі АР Крим.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.В. Андрейчук