АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Усика Г.І.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погодившись із таким рішенням суду Сокуренко Н.В. в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що судом не надано належної правової оцінки щодо часткового виконання ОСОБА_3 обов'язку по сплаті кредитної заборгованості, прийняття ним умов укладеного договору до виконання. Вказує, що розрахунок заборгованості не був вивчений судом належним чином, і всупереч вимогам ЦПК України, даний доказ не був прийнятий судом як належний. Звертає увагу на те, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність кредитних правовідносин між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції Олійник Н.О. в інтересах ПАТ КБ «Приват Банк» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5167/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 січня 2012 року ОСОБА_3 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил наданнябанківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами

становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 5).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_3 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними. Також ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис в заяві.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 800, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5).

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_3, заборгованості за кредитним договором № б/н від 12 січня 2012 року у розмірі 14432, 17 грн.

В обґрунтування заявленого позову ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12 січня 2012 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Зазначало, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу, ОСОБА_3 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, станом на 31 липня 2016 року, у ОСОБА_3 виниклазаборгованість -у розмірі 14432, 17 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало до суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов, Правил надання банківських послуг, і Тарифів, що в сукупності із заявою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Крім того, суду не було надано доказів того, що відповідна картка передбачена умовами заяви, була видана ОСОБА_3, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором у розмірі 14 432, 17 грн., враховуючи що згідно анкети-заяви, розмір кредитного ліміту взагалі не було визначено, а відповідно до позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначено про отримання ОСОБА_3 кредиту у розмірі 800, 00 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 12 січня 2012 року ОСОБА_3 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 5).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_3 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодилася з ними. Також ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис в заяві.

Відтак, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті (а.с.10). Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг).

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором від 12 січня 2012 року, внаслідок чого станом на 31 липня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 14 432, 17 грн., яка включає в себе 799, 02 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9 569, 71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 900, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 663, 44 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3-4).

З наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається активне користування відповідачем кредитною карткою, що включало в себе як зняття кредитних коштів, так і поповнення картки. Відтак ОСОБА_3 своїми діями підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі накопичувальним порядком.

Усі нарахування, зазначені у розрахунку заборгованості, є прозорими, простими для сприйняття та такими, що не потребують будь-яких спеціальних знань для їх сприйняття та аналізу.

ОСОБА_3 не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, а тому вказані суми підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, суд першої інстанції безпідставно послався на правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року, як такий, що прийнятий за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Натомість постанова Верховного Суду України у справі №6-16цс15 стосується договірного підвищення строку позовної давності, а не укладання договору шляхом приєднання позичальника до Умов та правил надання банківських послуг, а тому висновки викладені у вказаній постанові не є такими, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Натомість, постанови Верховного Суду України у справах №6-16цс15, №6-698цс15 стосуються договірного підвищення строку позовної давності, а не укладання договору шляхом приєднання позичальника до Умов та правил надання банківських послуг, а тому висновки викладені у вказаних постановах не є такими, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи викладене, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 893,80 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 січня 2012 року у розмірі 14 432 (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять дві) грн. 17 коп., з яких: 799, 02 грн. - заборгованість за кредитом, 9 569, 71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф(фіксована частина), 663,44 грн. - штраф(процентна складова).

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 893 (дві тисячі вісімсот дев'яносто три) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І. Усик