Провадження № 2/127/1634/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Романюк Л.Ф.,

при секретарі: Курутіній О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки Д»якової М.В.,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.08.2014 року померла рідна тітка позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована та проживала на момент смерті у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.08.2014 року, Серія І-АМ № 293965, виданим відділом РАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції, а також довідкою про місце смерті від 18.09.2014 року № 28491, виданою ЖЕК № 15 в м. Вінниці.

Вказана квартира належала тітці на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів 24.02.1994 року, згідно рішення № 150 та зареєстровано Управлінням житлово комунального господарства ВООБТІ 04.04.1994 року за реєстровим № 201.

18.09.2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців немає.

Проте, квартира, яка належала покійній тітці ОСОБА_6, та мала б ввійти до складу спадкового майна, була продана 15.08.2014 року, за дві доби до смерті тітки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі договору купівлі продажу квартири від 15.08.2014 року, посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 769.

Як вбачається з даного договору купівлі продажу ОСОБА_4 діяла від імені продавця ОСОБА_6 на підставі усного договору доручення, в підтвердження укладення якого видана довіреність посвідчена ОСОБА_8, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстровим № 752, яка видана в той же день, що був укладений договір купівлі продажу 15.08.2014 року.

Вважає, що дії тітки з укладання усного договору доручення та надання довіреності на продаж квартири, що належала їй на праві власності, не відповідали її внутрішній волі та не мали ознак вільного волевиявлення, оскільки були вчинені під впливом життєвої обставини та на вкрай невигідних для неї умовах.

ОСОБА_6 та батько позивача були рідними братом і сестрою, тітка проживала в м. Вінниці, позивач разом з батьком в м. Біла Церква, Київської області. Між родинами завжди існували теплі дружні сімейні відносини. У 1981 році тітка подарувала батьку позивача житловий будинок у смт. Шпиків Тульчинського району Вінницької області. 13.07.2011 року батько позивача помер, проте у позивача з тіткою збереглись дружні сімейні стосунки, вони часто розмовляли по телефону, деколи позивач приїздив навідувати тітку до м. Вінниці, власних дітей у неї не було.

Відповідачка по справі ОСОБА_4 є колишнім соціальним працівником, яка здійснювала догляд та допомагала по господарству ОСОБА_6 з 2008 року по 2011 рік. Після припинення виконання відповідачкою своїх обовязків, вона не переставала періодично навідуватись до ОСОБА_6

Пізніше стало відомо, що в день укладення договору доручення та видачі довіреності на продаж квартири ОСОБА_6 була госпіталізована службою швидкої медичної допомоги в стаціонар Міської клінічної лікарні Швидкої медичної допомоги м. Вінниці з діагнозом: «Гостра обтураційна кишкова непрохідність. Атеросклеротичний кардіосклероз І-ІІ ступеня А, гіпертонічна хвороба ІІ ст. середнього ступня ризику. Гипертензивне серце. Заключний діагноз: «Рак товстого кішківника».

Скориставшись хворобливим безпорадним станом ОСОБА_6 ОСОБА_4 в той день зявилась в квартиру з нотаріусом та отримала довіреність на продаж її квартири. В цей же день діючи від імені ОСОБА_6, ОСОБА_4 уклала договір купівлі - продажу квартири, що належала ОСОБА_6 зі своїм сином ОСОБА_5

Відповідно до п. 5 оскаржуваного договору купівлі продажу, у відповідності до звіту про оцінку майна № 11823-140815-003, виданого ТОВ «Акр Консалт», оціночна вартість обєкта оцінки складає 266 393, 38 грн., в той час як продаж квартири був здійснений за суму, майже вдвічі меншою за дійсну вартість нерухомого майна 140000 грн.

Вказана квартира була єдиним нерухомим майном померлої і її постійним місцем проживання, іншого майна в померлої не було, тому факт позбавлення себе єдиного житла шляхом продажу за ціною вдвічі меншою за ринкову вартість квартири, доводить обставини вкрай невигідних умов, за яких був вчинений договір купівлі продажу.

За життя ОСОБА_6 ніколи не мала наміру продавати належну їй на праві власності квартиру. Крім того, вона не була зацікавлена позбавляти себе майна в обмін на отримання коштів, оскільки не мала матеріальних проблем. Померла була матеріально забезпеченою особою, отримувала пенсію, грошову допомогу з Німеччини як колишній вязень концтабору, а також мала суми депозитних заощаджень в установах банків.

Просив суд визнати недійсним договір доручення, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 15.08.2014 року в усній формі, в підтвердження укладення якого видана довіреність, посвідчена ОСОБА_8 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстровим № 752; договір купівлі продажу квартири від 15.08.2014 року, укладений ОСОБА_6, від імені якої по довіреності діяла ОСОБА_4 з ОСОБА_9М, посвідчений Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 769; застосувати наслідки недійсності правочинів: визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою:м. Вінниця. АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 17.08.2014 року; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму коштів у розмірі 140000 грн. переданих на виконання недійсного правочину.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала за обставин, викладених в позові, просила суд позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засідання позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги не визнав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 127/13883/15-ц, спадкової справи №8/2014, вислухавши пояснення сторін, свідків оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 була власником квартири АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим 24.02.1994 року на підставі рішення Вінницької міської ради народних депутатів та відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.106-107).

17.08.2014 року померла ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована та проживала на момент смерті у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.08.2014 року, Серія І-АМ № 293965, виданим відділом РАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції, а також довідкою про місце смерті від 18.09.2014 року № 28491, виданою ЖЕК № 15 в м. Вінниці (а.с.145, 141).

15.08.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено усний договір доручення на виконання якого ОСОБА_6 видала на імя ОСОБА_12 довіреність якою уповноважила останню бути її представником по питанню продажу на умовах їй відомих належної ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_4. Зазначена довіреність посвідчена того ж дня приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 752. На звороті довіреності зазначено, що вона підписана ОСОБА_6 в присутності нотаріуса. Особу ОСОБА_6 встановлено і її дієздатність перевірено. У звязку з похилим віком довірителя довіреність посвідчена за місцем її проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

Того ж дня, 15.08.2014 року між ОСОБА_6, від імені якої на підставі вищевказаної довіреності діяла ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_4 продала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 769(а.с.9). У відповідності до п. 4 даного договору продаж квартири вчинено за 140 000 грн., які покупець сплатив, а представник продавця отримав повністю до підписання договору. Згідно з п. 5 цього договору оціночна вартість квартири для цілей оподаткування станом на 15.08.2014 року складає 266393, 38 грн.

18.09.2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального ОСОБА_7 з письмовою заявою про прийняття спадщини (а.с.140).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що заповіту після своєї смерті ОСОБА_6 не залишала, єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, є її племінник ОСОБА_3

04.03.2015 року на імя ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з грошових коштів з належними відсотками та компенсаціями, що знаходяться на відповідних рахунках в АТ «Ощадбанк», в розмірі 967 євро та 6135 євро (а.с.156).

07.04.2015 року на імя ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом (додаткове), яка складається з грошових коштів, що знаходяться на відповідних рахунках в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 2030,01 євро, 2547 грн., 254,43 грн. , 587,50 доларів США (а.с.163). Того ж дня на імя позивача видано свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, яка складається з грошового вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією в сумі 3016 доларів США (а.с.165).

Згідно з висновком посмертної судово психіатричної експертизи від 02.06.2016 року проведеної судово психіатричним відділенням Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. Ющенка від 02.06.2016 року ОСОБА_6 при житті, в тому числі і на час вчинення нею правочину(підписання довіреності від 15.08.2014 року) на хронічне душевне захворювання не страждала, перебувала поза будь яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. Про це свідчить проведений аналіз життєвого шляху експертної, матеріалів наданої цивільної справи, медичної документації, що свідчить про її достатню соціально трудову адаптацію впродовж життя, відсутність недоречностей в її поведінці та звернень до лікаря - психіатра за медичною допомогою. Крім цього, ОСОБА_6, особливо в останні роки свого життя, перебувала під постійним наглядом лікарів з якими підтримувала адекватний мовний контакт, логічно і послідовно висловлювала скарги стосовно стану свого здоровя у відповідності до соматичних захворювань, лікарями не відмічались у неї будь які порушення в сферах мислення, памяті, інтелекту, волі, емоцій, свідомості, критики, а також психотична симптоматика (маячення, галюцинації). Наявні у неї соматичні захворювання загальний атеросклероз, церебросклероз, гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія, хронічна недостатність мозкового кровообігу, онкопатологія (рак товстого кишковика) не викликали клінічно значимих порушень в сфері її психічної діяльності, які б вплинули на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому ОСОБА_6 на час складення нею довіреності від 15.08.2014 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (справа №127/13883/15-ц а.с.86-90).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору доручення від 15 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в підтвердження укладання якого видана довіреність, що посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 752; визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири від 15 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_6, від імені якої по довіреності діяла ОСОБА_4, та ОСОБА_5, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №769; про застосування наслідків недійсності правочинів та визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 відмовено (а.с.118-124).

У позовній заяві від 25.11.2016 року позивач ОСОБА_3 вказує на те, що дії його тітки з укладання усного договору доручення та надання довіреності на продаж квартири, що належала її на праві власності, не відповідали її внутрішній волі та не мали ознак вільного волевиявлення, оскільки були вчиненні під впливом важкої життєвої обставини та на вкрай невигідних для неї умовах.

Крім того, договір доручення та видача довіреності на продаж квартири в підтвердження його укладення, був укладений ОСОБА_6 під впливом важкої життєвої обставини, якою був важкий хворобливий стан, який потягнув за собою термінову госпіталізацію до хірургічного відділення, та привів через добу до смерті, страх залишитися на самоті в безпорадному стані та потребування у звязку з цим сторонньої допомоги яку Д»якова М.В. надала лише в обмін на довіреність на продаж квартири.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що вона знала ОСОБА_6 ще з дитинства. В останній час вона відвідувала її щодня по 2-3 години. За життя ОСОБА_6 була дуже розумною жінкою. Вона розповідала, що хоче залишити свою квартиру ОСОБА_4, оскільки остання її доглядала і вони підтримували дружні відносини. Останній раз ОСОБА_6 бачила 16.08.2014 року перед днем смерті, остання була в нормальному стані, під впливом важкої життєвої обставини не перебувала, однак дійсно переживала з приводу її хвороби.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засідання показала, що вона з квітня 2010 року працювала в благодійній організації «Хесед» соціальним працівником. З 1 квітня 2010 року вона почала доглядати ОСОБА_6, приходила до неї додому 5 днів на тиждень, крім вихідних. У розмовах ОСОБА_15 зазначала, що давно знає ОСОБА_4 і хоче їй віддячити за догляд, залишивши квартиру. Перед приїздом племінників у серпні 2014 року ОСОБА_6 говорила, що буде розмовляти з приводу того, що хоче залишити квартиру ОСОБА_4, розповідала, що в неї під подушкою є передані їй за квартиру гроші, які вона віддасть племінникам. 15.08.2014 року близько 09:00 год. ранку додому до ОСОБА_6 прийшла нотаріус з приводу переоформлення квартири, вона була у нормальному стані. Нотаріус розяснила їй права та прочитала довіреність і ОСОБА_6 розуміла, що підписує, у неї не було безпорадного стану до останнього вона розгадувала кросворди і була у піднесеному настрої.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідання пояснила, що вона є приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу. Влітку 2014 року вона виїздила додому до ОСОБА_6 для посвідчення правочину, в цей час ОСОБА_6 була повністю дієздатна, адекватна, вона лише погано пересувалась. ОСОБА_6 виявила бажання відчужити свою квартиру ОСОБА_4, уклавши договір купівлі продажу, однак було вирішено оформити договір доручення на продаж квартири, оскільки для оформлення договору купівлі продажу необхідно було зібрати певний пакет документів, а ОСОБА_6 не могла пересуватись, вона розповіла, що ОСОБА_12 багато років за нею доглядала, турбувалась про неї і вона хоче їй віддячити. ОСОБА_6 довіряла ОСОБА_12 і була впевнена, що на вулиці вона не залишиться у неї не було стану тривоги, депресії, вона не перебувала під впливом тяжких для неї обставин і не вчиняла правочину на вкрай невигідних умовах. Зазначена в договорі вимога про звільнення квартири до 01.09.2014р. це типова фраза договору, на яку ніхто не звернув уваги. Даний нотаріус, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, зазначила, що один на один з ОСОБА_6 з»ясовувала її волевиявлення та чи на неї не чиниться кимось тиск.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути серед іншого, визнання правочину недійсним.

Відповідно до п.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст. 216 цього Кодексу.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Так, дійсно, з медичної картки стаціонарного хворого, з висновку експертизи, вбачається, що ОСОБА_6 мала ряд серйозних захворювань: загальний атеросклероз, церебросклероз, гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія, хронічна недостатність мозкового кровообігу, онкопатологія (рак товстого кишковика).

Однак, з показів свідків вбачається, що до останніх хвилин свого життя ОСОБА_6 не перебувала під впливом тяжких обставин і правочин був нею вчинений не на вкрай невигідних умовах. Ще за довго до своєї смерті вона вирішила віддячити ОСОБА_4 за її турботу, догляд, вона розповідала про свої наміри близьким їй людям, а саме про намір залишити квартиру ОСОБА_4, однак цим самим не хотіла образити своїх рідних. Саме з мотивів вдячності, вона продала ОСОБА_12 квартиру за меншу вартість ніж зазначено у звіті про оцінку майна № 11823-140815-003, виданого 15.08.2014 року ТОВ «Акр - Консалт» (а.с.11), а кошти отриманні від ОСОБА_5, а саме 140000 грн. передала рідним, залишивши собі з цієї суми 2000 грн.

Дана обставина також була встановлена і попереднім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2016р.

Окрім того, з показів свідків, з матеріалів спадкової справи, що також не заперечується самим позивачем, вбачається, що покійна ОСОБА_6 не перебувала у важкому матеріальному становищі, у неї були значні суми заощаджень, які пізніше успадкував позивач (а.с.156, 165 ). Дана обставина ще раз підтверджує той факт, що покійна не мала на меті отримання прибутку з продажу квартири, вона лише хотіла віддячити ОСОБА_4

Крім того посилання позивача на порушення Д»яковою М.В. п.1 ст. 232 ЦК України, а саме, що правочин вчинено внаслідок домовленості представника однієї сторони з другої сторони, визнається судом недійсним, також не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

З розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 22 своєї постанови від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Оскільки було встановлено, що відчуження житла і саме в такий спосіб було свідоме волевиявлення самої ОСОБА_6, обєктивних і переконливих доказів про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу внаслідок зловмисної домовленості між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 позивач не надав, а судом їх здобуто не було, тому вказані позовні вимоги також не є доведеними.

Враховуючи дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, що під час вчинення оспорюваного доручення від 15.08.2014 року ОСОБА_6 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, не перебувала під впливом тяжкої обставини та не вчиняла невигідного для неї правочину, оспорюванні дії були її внутрішньою волею.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 216, 232, 233, 238 ЦК України, ст.ст.10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з моменту проголошення.

Суддя: