АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Усика Г.І.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5358/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» (далі по тексту - ПАТ «КБ «Експобанк») до ОСОБА_2, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість за договором кредиту і забезпечення №13А від 11 січня 2008 року, яка на 17 травня 2016 року становить 25 803, 27 доларів США, і складається з: 16 910, 98 доларів США - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 8 892, 29 доларів США - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» судовий збір у розмірі 4 925, 62 грн., з кожного.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі. Зазначає, що ПАТ «КБ «Експобанк» не обґрунтував ціну позову, а з доданих до позовної заяви розрахунків не вбачається, які платежі ОСОБА_2 здійснював на користь ПАТ «КБ «Експобанк», і яким чином нарахована заборгованість по процентам. Вказує, що судом не було звернуто уваги на те, що ПАТ «КБ «Експобанк» не звертає стягнення на предмет застави, чим порушує права відповідачів, так як вони не можуть розпоряджатись своїм автомобілем, що перебуває у заставі ПАТ «КБ «Експобанк». Зазначає, що ОСОБА_2 отримав суму у гривнях, а не в доларах США, так як стягнув з нього у рішенні суд першої інстанції. Звертає увагу на те, що розрахунки на території України здійснюються лише у національній валюті - гривні.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

Представник ПАТ «КБ «Експобанк» - ОСОБА_6, проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та вважала, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши фактичні обставини справи та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 січня 2008 року між ПАТ «КБ «Експобанк», яке є правонаступником ТОВ «КБ «Експобанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредиту і забезпечення № 13А, в пункті 1.1 якого передбачено, що ПАТ «КБ «Експобанк» надає ОСОБА_2 кредит в сумі 37 200, 00 доларів США, а останній зобов'язанийповернути Банку отримані кредити і сплачувати проценти за кредитами на умовах, що передбачені цим договором та угодами до нього (а.с.9-13).

Відповідно до п. 1.2. договору кредиту, ОСОБА_2 повинен сплачувати ПАТ «КБ «Експобанк» проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних від суми кредиту.

Згідно з умовами кредитного договору, даний кредит був виданий ОСОБА_2 у строк до 09 січня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань 11 січня 2008 року між ПАТ «КБ «Експобанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого, ОСОБА_7 зобов'язалась відповідати перед кредитором як солідарний боржник за зобов'язаннями ОСОБА_2, що випливають з кредитного договору № 13А від 11 січня 2008 року (а.с.33-34).

У червні 2016 року ПАТ «КБ «Експобанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_7, соладірно, заборгованості за кредитним договором, яка за наданими позивачем розрахунками становить 25 803, 27 доларів СШАз яких: 16 910, 98 доларів США- прострочена заборгованість за кредитом, 8 892, 29 доларів США - прострочена заборгованість за нарахованими процентами (а.с.2-5).

В обґрунтування заявленого позову ПАТ «КБ «Експобанк» посилався на те, що ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором кредиту і забезпечення №13А від 11 січня 2008 року належним чином не виконав.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «КБ «Експобанк».

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач-1 належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, відповідач-2 є його поручителем та несе солідарну відповідальність, а тому враховуючи, що станом на 17 травня 2016 року за ОСОБА_2 наявна заборгованість в сумі 25 803, 27 доларів США, у відповідності до ст.ст.526, 543, 554, 589, 611-612, 623-625, 629 та 1054 ЦК України є підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 22 січня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «КБ «ЕКСПОБАНК». 26 січня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 15 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «ЕКСПОБАНК»- ОСОБА_8

29 грудня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 245 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «КБ «ЕКСПОБАНК».

Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом в ході розгляду справи, ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов'язання за договором кредиту і забезпечення № 13А від 11 січня 2008 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів, солідарно, суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обґрунтування ціни позову, а також недоведеності розрахунку заборгованості, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки наданий банком розрахунок є належним письмовим доказом, який не спростований відповідачами як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи. Даний розрахунок узгоджується з умовами кредитного договору та перевірений колегією суддів шляхом проведення арифметичного розрахунку. Крім того, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечувала тієї обставини, що тіло кредиту не повернуто до теперішнього часу.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави) належить виключно позивачеві ( частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України. Отже, алгоритм погашення боргу за договором кредиту банк визначає самостійно. З огляду на це доводи апеляційної скарги щодо обраного позивачем способу захисту своїх порушених прав є також безпідставними.

Відхиляються колегією суддів і доводи апеляційної скарги щодо права банку відповідно до умов договору (п.4.2.10) задовольнити свої вимоги за рахунок сум страхового відшкодування як безпідставні, оскільки в ході апеляційного розгляду було встановлено, що страхове відшкодування внаслідок пошкодження предмету застави було отримано ОСОБА_2 особисто та частково направлено на погашення існуючої заборгованості за кредитом, що відображено в виписках по особовому рахунку.

Не знайшли в ході апеляційного розгляду свого підтвердження і доводи апеляційної скарги щодо неправомірності стягнення суми боргу за кредитом в іноземній валюті.

Дійсно, законним платіжним засобом, обов'язковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця-гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України).

Згідно зі ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст.19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання пункту 1 розділу П Закону України від 15.02.2011 № 3024-У1 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» був генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Тобто, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-190цс15.

В матеріалах справи містяться копії банківської ліцензії та дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, копія заяви на видачу готівки від 11.01.2008, згідно якої ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в валюті-долари США в сумі 37 000 доларів США, еквівалент у гривнях - 187 860 грн., що підтверджується його особистим підписом.

Таким чином доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що жодним чином не впливають на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, а тому відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення, а тому підстави для його зміни або скасування - відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 , 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І. Усик