Справа № 357/1773/16-ц Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/3251/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 45 20.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Заявлені вимоги мотивувала тим, що їй згідно договору купівлі-продажу від 27 березня 2003 року належить квартира АДРЕСА_1, в даній квартирі зареєстрована вона, її дочка ОСОБА_4 та її сестра ОСОБА_3 Остання не проживає в квартирі з серпня 2013 року, її речей в приміщенні не має, витрат по утриманню квартири відповідач не несе і добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, що створило суттєві перешкоди для здійснення нею своїх прав як власника квартири. Просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що у вказаній квартирі відповідач не проживає більше року, що підтверджено актом ЖЕК № 1 та показаннями свідків, сама ОСОБА_3, заперечуючи в судовому засіданні проти задоволення позову, пояснила, що в квартирі дійсно не проживає, але має від неї ключі. На підтвердження своїх доводів відповідач надала суду копії розписок про позику коштів для придбання квартири, квитанції та фотознімки, які не мають відношення до предмету позову. Під час розгляду справи на підставі показів обох сторін встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь-який договір оренди чи користування квартирою не укладався, квартира в нежитлове приміщення не переводилась і відповідач ніколи не проживала в ній, не має там особистих речей і мешкає за іншою адресою, але судом не надано взагалі ніякої правової оцінки цим доводам сторін. Судом також не взято до уваги правовий висновок Верховного Суду України в справі № 6-158цс14 про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанцій відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів відсутності відповідача ОСОБА_3 за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1-1449 від 27 березня 2003 року.

Згідно довідки КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1 від 04 лютого 2016 року № 358, за даною адресою із 2012 року зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

03 лютого 2016 року в присутності ОСОБА_2, мешканців квартир № 7, 10 та 14 складено акт, затверджений начальником ЖЕК № 1, про те, що при візуальному обстеженні житлового приміщення на момент перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 у вказаному приміщенні не проживає. Зі слів власника квартири № 6 та сусідів стало відомо, що ОСОБА_3 останній час не була присутня в даному помешканні з серпня 2013 року.

Також ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення в цьому ж будинку на підставі свідоцтва про право власності від 25 грудня 2002 року.

Відповідачем ОСОБА_3 надано квитанції про сплату послуг з теплопостачання за адресою АДРЕСА_1 за листопад 2015 року та січень 2016 року.

Наведені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідач зареєстрований в будинку, що належить на праві власності позивачу, в спірному житловому приміщенні не проживає, однак користується спірною квартирою, має ключі, доказів відсутності відповідача ОСОБА_3 за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік позивачем не надано.

Дані висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та обставинам справи.

При цьому колегія суддів враховує, що обома сторонами в судовому засіданні визнавалася та обставина, що відповідач в даній квартирі не проживає, оскільки спірна квартира АДРЕСА_1 використовується відповідачем в якості складу для магазину, який розташований на першому поверсі цього ж будинку.

Дані обставини також були підтверджені показаннями свідків.

При цьому користування квартирою в цілях, що виключають можливість проживання в ній, колегією суддів оцінюється як поважні причини для проживання ОСОБА_3 за іншою адресою.

Оскільки право користування квартирою не зобов'язує власника та членів його сім'ї обов'язково проживати в ній, а обставин використання квартири в якості складу відповідачем, яка має ключі від неї, позивачем не спростовано, доводи апеляційної скарги щодо непроживання відповідача в спірному житловому приміщенні більше року не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів враховує, що в позові ОСОБА_2 посилалася на ст. ст. 319, 391 ЦК України, які захищають права власника і надають йому право в судовому порядку усувати перешкоди в користуванні майном, разом із тим, нею заявлені вимоги не про усунення перешкод в користуванні квартирою з боку відповідача, а про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житлом внаслідок непроживання без поважних причин більше року, що регламентується ст. 405 ЦК України.

Суд першої інстанції, керуючись принципом диспозитивності, розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо врахування судом неналежних доказів висновків суду першої інстанції по суті спору не спростовують і відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів також не може погодитися із посиланнями ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на правовий висновок Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, оскільки правовідносини в цій справі суттєво відрізняються від правовідносин в справі, що розглядається.

Так, Верховний Суд України дійшов висновку, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Разом із тим, право власності позивача на спірну квартиру не припинялося, а тому наведений правовий висновок не може бути застосований.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.