Справа № 461/5432/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/4741/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2 -

ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його

представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 право власності на яку він набув на підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 17.09.2015 року в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики, укладеним між ним та відповідачем, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням цієї квартири та виселення з неї, оскільки відповідач, переставши бути власником квартири, продовжує проживати у ній без законних на те підстав, створюючи йому (позивачеві), як новому власнику квартири, перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні нею.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16.11.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 1104 грн. судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2017 року заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вказаного позову відмовити в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що заочний розгляд справи проведено судом без належного повідомлення його про час і місце розгляду справи, чим позбавлено можливості дати пояснення по суті перед'явлених до нього вимог та подати письмові заперечення на позов. Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що право власності позивача на квартиру ним не оспорювалося, оскільки він подав касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14.07.2016 року, якою було залишено без змін рішення Галицького районного суду м. Львова від 17.09.2015 року про звернення стягнення на вказану квартиру, як предмет іпотеки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у встановлений законом спосіб у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі, й шляхом виселення осіб, які проживають у ньому без законних на те підстав.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного приміщення допускається з підстав, встановлених законом.

Однією з таких підстав для виселення законом передбачено самоправне, тобто без законних на те підстав, зайняття жилого приміщення (ч.3 ст.116 ЖК України).

У відповідності до ч.3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачеві ОСОБА_2 (а.с.13).

Право власності позивача ОСОБА_2 на цю квартиру виникло на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 17.09.2015 року, яке набрало законної сили (а.с.4-12), про звернення стягнення на квартиру, як предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, укладеним між ним та відповідачем.

На підставі вказаного вище рішення суду позивач 09.11.2015 року зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру (а.с.13).

Враховуючи те, що право відповідача на користування жилим приміщенням спірної квартири було похідним від його права власності на цю квартиру (ст.150 ЖК України, 383 ЦК України), яке він втратив внаслідок звернення в судовому порядку стягнення на належну йому квартиру, як предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за договірними зобов'язаннями перед позивачем (п.8 ч.1 ст.346 ЦК України), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у нього правових (законних) підстав для користування жилим приміщенням спірної квартири внаслідок зміни власника квартири, яким став позивач.

З урахуванням вказаних вище норм ЦК України, ЖК України та встановленого судом факту зайняття відповідачем спірної квартири після зміни її власника без законних на те підстав, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що порушене право позивача, як нового законного власника спірної квартири, підлягає захисту в обраний ним спосіб, а саме, шляхом задоволення його вимоги про виселення відповідача із належного йому (позивачеві) на праві власності жилого приміщення, яке відповідач на даний момент займає самоправно.

Доводи апелянта про оскарження в касаційному порядку названих вище судових рішень є теж безпідставними, оскільки апеляційному суду було надано ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2016 року та від 04.04.2017 року, якими касаційна скарга відповідача визнавалась неподаною та поверталась йому без розгляду.

Безпідставними є також доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального закону, оскільки відповідач був повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому процесуальним законом порядку, в тому числі й через оголошення в пресі, проте, жодного разу в судове засідання суду першої інстанції не з'явився.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.