АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

30 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача : ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 04 серпня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України,треті особи: Державне підприємство "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА", ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконнми та скасування наказу,поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 04.08.2017 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального права, безпідставне не урахування судом того, що Інструкція з оформлення документів у системі МВС України не забороняє факсимільне відтворення підпису на організаційно-розпорядчих документах МВС, а відтак вважає, що суд дійшов помилкового висновку про неукладеність додатку до трудового договору та відсутнісь у цього додатку юридичної сили. Крім того, незалежно від змісту форми і способу підписання контракту він був схвалений роботодавцем й тому його незаконно звільнили з роботи до завершення строку дії трудового контракту.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2- ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник Міністерства внутрішніх справ України Скригонюк І.В., представник Державного підприємства " Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА"- Тарасов А.Г. просили апеляційну скаргу відхилити.

Треті особи : ОСОБА_3, ОСОБА_4 судове засідання не прибули. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд вважав встановленим, що звільнення позивача з роботи по закінченню терміну дії контракту відбулося із дотриманням вимог закону і підстави для скасування наказу про звільнення, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду .

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 25.06.2013 року між позивачем та МВС України в особі міністра внутрішніх справ Захарченка В. Ю., який діяв на підставі Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 383/2011, був укладений Конракт № 4 про прийняття ОСОБА_2 на роботу на посаду директора ДП «УАТП «Хорів-АВІА».

У даному контракті сторони виклали зміст своїх прав та обов'язків, строк його дії, зазначили, що будь-які зміни та доповнення до нього вважаються дійсними, якщо вони здійсненні у письмову вигляді та підписані сторонами.

У п. 6.1. вказаного Контракту сторони погодили строк його дії з 27.06.2013 року до 26.06.2014 року, тобто на 1 рік.

Наказом від 25.06.2013 року позивача призначено на посаду директора ДП «УАТП «Хорів-АВІА».

Листом № 7491/4б від 26.04.2014 за підписом заступника міністра МВС - керівника апарату Чеботара С. І., який був зареєстрований у ДП «УАТП «Хорів-АВІА» для директора ОСОБА_2 28.04.2014 року за вх. № 82, позивача було попереджено, що контракт між сторонами діє до 26.06.2014 року і не буде продовжуватися або укладатися на новий чи інший термін.

Згідно з наказом № 1180 о/с від 26.06.2014 року позивач був звільнений з роботи з 26.06.2014 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України на підставі п.п. «а» п. 5.2. контракту № 4 від 25.06.2013 року.

Твердження позивача, що до Контракту № 4, 27.06.2013 року була укладена додаткова угода, якою продовжено термін дії контракту до 26.06.2016 року, не доведені належними доказами.

Надана позивачем копія Додаткової угоди від 27.06.2013 року у розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки не посвідчена належним чином, не містить оригінального підпису повноважної на укладання такої угоди посадової особи у порушення п.5.1 Контракту.

До того ж посвідчення змін до Контракту факсимільним відтворенням підпису міністра сторонами при його укладенні не обумовлювалося, трудовим законодавством таке не передбачено, це суперечить п. 59 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1242, згідно з якою факсимільне відтворення підпису посадової особи на організаційно-розпорядчих, фінансових, бухгалтерських документах за допомогою механічного або іншого копіювання не допускається, та положенням ч.3 ст.207 ЦК.

Зміни у наказ про прийняття позивача на роботу на підставі укладеного Контракту, зокрема щодо строку його дії не вносилися, а необхідність укладання додаткової угоди у перший робочий день позивача не доведена .

У всіх Звітах про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства та в Інформаціях щодо призначення керівників суб'єктів господарювання за конкурсом та укладених контрактів ФДМ, подання яких входило до його обов'язків, протягом усього часу перебування на посаді, позивач сам вказував термін дії укладеного з ним контракту з 27.06.2013 року по 26.06.2014 року.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно умов укладеного між сторонами контракту від 25.06.2013 він є строковим трудовим договором. Згідно з п. 6.1 контракту він діє до 26.06.2014 року.

Непролонгація цього контракту та не підписання нового контракту на наступний день закінчення строку дії цього контракту є підставою для припинення разом з цим контрактом будь-яких трудових відносин між сторонами та звільнення працівника на підставі п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Установивши, що підставою для звільнення позивача було закінчення строку дії контракту, що позивачем не надано доказів на підтвердження фактів порушення відповідачем порядку звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що причини звільнення позивача в наказі № 1180 о/с від 26.06.2014 року відповідають фактичним причинам звільнення позивача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України із зазначенням пункту, частини та статті закону, як того вимагає ст. 235 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З даним позовом ОСОБА_2 звернувся поза встановленим законом строку .

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосованіправильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 04 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 757/1033/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 11233 /2017

Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.