АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Посунся Н.Є.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про її скасування та постановлення нової ухвали, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне скаргу задовольнити частково, а ухвалу змінити в частині підстав та мотивів відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову на все нерухоме майно, власником якого є відповідач, заборонивши органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема Міністерству юстиції України, його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутного капіталу (фонду) юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та заборонивши працівникам Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі, скасування реєстраційних дій на підставі наказу Міністерства юстиції України чи інших документів щодо вказаного нерухомого майна.

В обґрунтування поданої заяви, позивач посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не викладено обставин досудового врегулювання спору шляхом переговорів або надіслання досудової вимоги за місцем реєстрації відповідача, що викликає сумнів у реальності спору, встановити на даний момент тотожність особи позичальника особі відповідача з урахуванням наданих доказів неможливо, що може призвести до безпідставного порушення прав власника на майно, дані про фінансову неспроможність відповідача у суду відсутні.

Однак, колегія суддів з такими підставами та мотивами відмови суду першої інстанції у задоволенні заяви про забезпечення позову погодитися не може, з огляду на наступне.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.п.3,4,5 ч.1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

З аналізу статей 150153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Проте, вказаним вимогам подана заява про забезпечення позову не відповідає.

У поданій до суду заяві позивач не вказує, які саме дії відповідача можуть призвести до невиконання рішення у майбутньому, до заяви про забезпечення позову не додано оцінки щодо вартості майна, на яке він просить накласти арешт.

Таким чином, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити саме з підстав її недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів окремо звертає увагу, що заявник не позбавлений права повторно звернутися із заявою про забезпечення позову, яка буде відповідати вимогам ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала місцевого суду зміні в частині підстав та мотивів відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2017 року змінити в частині підстав та мотивів відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

ОСОБА_5