АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретарі: Ільченко В.В., Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна та визнання права власності,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1209/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна та визнання права власності.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 318/1000 частин квартири АДРЕСА_1, автомобіль марки Opel модель Vectra, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, а також рухоме майно: електропраску «Scarlet», мікрохвильову піч «Samsung», пилосос «Philips», стаціонарний комп'ютер разом з обладнанням до такого (клавіатура, принтер - ксерокс Phaser 3116, сканер, монітор, аудіо система), комп'ютерний стіл «Мюнхен», музичний центр «Panasonic», відеокамеру «Panasonic», телевізор «Samsung» з діагоналлю 40 дюймів з тумбою-підставкою, відеомагнітофон «Funai», електропраску «Philips», пральну машину - автомат «Bosch», килими на підлогу розміром 3х4 та 3х5, килим овальний на підлогу для кухні розміром 2х1, загальною вартістю 240 96,00 грн.

Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином:

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 159/1000 частин квартири АДРЕСА_1, загальною площею 108,20 кв.м., житловою площею 66,50 кв.м.;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 159/1000 частин квартири АДРЕСА_1, загальною площею 108,20 кв.м., житловою площею 66,50 кв.м.;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на електропраску «Scarlet», мікрохвильову піч «Samsung», відеокамеру «Panasonic», музичний центр «Panasonic», телевізор «Samsung» з діагоналлю 40 дюймів з тумбою-підставкою, відеомагнітофон «Funai», загальною вартістю 13 796,00 грн.

- визнано за ОСОБА_1 право власності на стаціонарний комп'ютер разом з обладнанням до такого (клавіатура, принтер - ксерокс Phaser 3116, сканер, монітор, аудіо система), пилосос «Philips», електропраску «Philips», пральну машину - автомат «Bosch», килими на підлогу розміром 3х4 та 3х5, килим овальний на підлогу для кухні розміром 2х1, загальною вартістю 10 300,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 000,00 грн. у якості грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Opel модель Vectra, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 748,00 грн. в якості грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності при поділі рухомого майна.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 2 531,09 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції в частині визнання за нею та відповідачем спільної сумісної власності на 318/1000 частин квартири АДРЕСА_1, автомобіль марки Opel модель Vectra, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, визнання за ОСОБА_2 та нею право власності на 159/1000 частин вказаної квартири у кожного, стягнення з неї на користь ОСОБА_2 50 000,00 грн. у якості грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Opel модель Vectra, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені вказаних позовних вимог. Зазначає, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за її особисті кошти, які були надані їй її матір'ю та дітьми. Звертає увагу на те, що право власності на вказану квартиру було зареєстровано за нею 09 листопада 2011 року, відповідач не був зареєстрований в спірній квартирі та ніколи не проживав у ній. Крім того, вважає, що ОСОБА_2 було пропущено строк позовної давності щодо вимог про поділ квартири. Також зазначає, що автомобіль Opel модель Vectra, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 було придбано за її особисті кошти та 11 червня 2015 року відчужено за ціною 100 000,00 грн. ОСОБА_2 своїм правом визначення дійсної вартості автомобіля шляхом проведення автотоварознавчої експертизи не скористався. При цьому, вартість автомобіля з 11 червня 2015 року по листопад 2016 року значно знизилась, а тому висновки суду про те, що вартість автомобіля становить 100 000,00 грн. є лише припущенням про його дійсну вартість на момент розгляду справи в суді.

Також не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови розподілу нерухомого майна, що становить 682/1000 частини квартири АДРЕСА_1, визнання спільною сумісною власністю подружжя рухомого майна та в частині стягнення з ОСОБА_1 на його користь 50 000,00 грн. у якості грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Opel модель Vectra, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що до 24 жовтня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому квартира АДРЕСА_1 є їх спільною сумісною власністю. При цьому, ОСОБА_1 не було надано суду належних доказів того, що оплата вартості спірної квартири в частині 487 830,00 грн., що становить 682/1000 частини квартири була здійснена за рахунок коштів, отриманих в дар від її матері. Також зазначає, що рухоме майно було придбано за час перебування у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, а тому він має право на половину нажитого рухомого майна. Вважає помилковими висновки суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на його користь 50 000,00 грн. у якості грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Opel модель Vectra, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, оскільки вартість вказаного автомобіля є значно вищою. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог в частині встановлення факту сумісного проживання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечували.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у 1985 році між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Мінського районного суду м. Києва від 27 квітня 1997 року шлюб було розірвано (т.1, а.с.13).

За заявою ОСОБА_1 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві був складений актовий запис про розірвання шлюбу від 24 жовтня 2012 року № 387 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Аналогічне свідоцтво про розірвання шлюбу було видано ОСОБА_2 04 вересня 2015 року (т.1, а.с.9).

В період шлюбу ОСОБА_1 на своє ім`я було придбано автомобіль Opel Vectra, 2005 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13 липня 2005 року, серія НОМЕР_5 (т.1, а.с.11).

Вказаний автомобіль 11 червня 2015 року було відчужено ОСОБА_1 шляхом укладення з ОСОБА_9 договору купівлі-продажу за ціною 100 000,00 грн. (т.1, а.с.162).

Відповідно до довідки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 17 вересня 2015 року ОСОБА_1 у філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено депозитний договір від 22 травня 2006 року, на депозитний рахунок перераховано 90 000,00 доларів США. 04 липня 2006 року ОСОБА_1 отримала через касу банку грошові кошти у сумі 90 340,26 доларів США (т.1, а.с.85).

29 червня 2006 року між ОСОБА_1 та Українським консорціумом «Екосорб» було укладено договір купівлі-продажу облігацій № 103-ГС, відповідно до якого ОСОБА_1 придбала пакет іменних цільових (безпроцентних) облігацій, серії «В», номінальною вартістю однієї облігації 3 500,00 грн., строком погашення з 21 травня по 21 листопада 2009 року, загальною кількістю 110 штук (т.1, а.с.71-75).

Відповідно до п. 3.3 вказаного договору загальна вартість пакета облігацій становила 715 000,00 грн. Вказана сума є фіксованою. Оплата вартості облігацій проводилася у два етапи: до 07 липня 2006 року у сумі 505 000,00 грн. та до 30 грудня 2006 року у сумі 214 500,00 грн.

Оплата вартості облігацій була проведена ОСОБА_1 у період з 05 липня 2006 року по 02 квітня 2007 року (т.1, а.с.79).

16 листопада 2009 року між сторонами договору купівлі-продажу облігацій було підписано акт погашення облігацій, за яким погашення пакета облігацій на загальну суму 715 000,00 грн. було здійснено шляхом передачі у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 108,2 кв.м., жилою площею 66,5 кв.м. (т.1, а.с.76).

Згідно свідоцтва про право власності від 12 травня 2011 року серії НОМЕР_6 ОСОБА_1, набула у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.67).

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просив, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 24 жовтня 2012 року до 01 серпня 2015 року, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири, стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти в сумі 190 050,00 грн. в якості відшкодування вартості автомобіля НОМЕР_2, 2005 року випуску, провести розподіл спільного нажитого майна в період проживання в зареєстрованому шлюбі і за період перебування у фактичних шлюбних відносинах наступним чином: виділити на його користь люстру стельову, набір столових приборів 12 предметів типу «Маестро», набір ножів для кухні типу «Кальве», посуд кухонний (набір 6 предметів) типу «Крауф», картину «гобелен» 2 шт., електропраску типу «Скарлетт», мікрохвильову піч «Самсунг», холодильник двокамерний типу «Атлант», унітаз компакт кутовий, душову кабіну зі змішувачем (90 см, скляні панелі), тумбу з мийкою 2 ств. (60 см.) та дзеркалом, бойлер електричний «Термотекс» на 50 л., електричну варочну панель «Ганза», пилосос «Філіпс», стаціонарний комп'ютер разом з усією периферією (клавіатура, принтер - ксерокс Phaser 3116, сканер, монітор, аудіо система) та столом «Мюнхен» до нього, музичний центр «Панасонік», відеокамеру «Панасонік», м'які меблі (кожзам) - диван та два крісла, сервант кутовий, телевізор «Самсунг» 40 дюймів з тумбою підставкою, мультиварку типу «Philips», електротермос «Вітек» (3,0 л.), телевізор «Панасонік» 16 дюймів, відеомагнітофон «Фунай», кухонні меблі з вбудованою витяжкою, на загальну суму 54 228,00 грн., виділити на користь ОСОБА_1: кухонні меблі з вбудованою витяжкою, мікрохвильову піч «Панасонік», електром'ясорубку «Бош», м'які меблі (кожзам) - диван та два крісла, електропраску «Філіпс», пральну машину-автомат «Бош», електричну варочну панель «Тенте», електричну духовку «Ганза», телевізор «Самсунг» (плазма, 43 дюймів) з тумбою, комплект меблів (спальня), килими для підлоги (розмір 3х4 та 3х5), тумбу з мийкою з ств. (100 см) та дзеркалом, ванну акрилову зі змішувачем (170 см), скляний стіл журнальний, пароварку «Редмонд», блендер «Бош», килимок овальний для підлоги (розмір2х1, кухня), акваріум з тумбою-підставкою (110 л.), картини «гобелен» та об'ємні (8 шт.), меблевий гарнітур - стінка (вітальня), бухгалтерський сейф «Пратик», посуд кухонний «Крауф» (6 предметів), набір ножів для кухні «Кальве», набір столових приборів «Маестро» (12 предметів), люстри стельові 2 шт., автомобіль марки Mercedes Vito, 2001 року випуску, НОМЕР_7, на загальну суму 251 703,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилався на те, що після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу від 27 квітня 1997 року сторони продовжили проживати однією сім'єю, вели спільний побут та виховували дітей. За час спільного проживання вони придбали квартиру АДРЕСА_1, автомобіль НОМЕР_3, 2005 року випуску, автомобіль НОМЕР_4, 2001 року випуску, а також інше рухоме майно: меблі, обладнання для кухні, телевізори, холодильники тощо. Усе майно придбано ним та ОСОБА_1 за рахунок спільних коштів, а тому він має право на половину нажитого нерухомого та рухомого майна.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2, визнавши спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 318/1000 частин квартири АДРЕСА_1, автомобіль марки Opel модель Vectra, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, а також рухоме майно: електропраску «Scarlet», мікрохвильову піч «Samsung», пилосос «Philips», стаціонарний комп'ютер разом з обладнанням до такого (клавіатура, принтер - ксерокс Phaser 3116, сканер, монітор, аудіо система), комп'ютерний стіл «Мюнхен», музичний центр «Panasonic», відеокамеру «Panasonic», телевізор «Samsung» з діагоналлю 40 дюймів з тумбою-підставкою, відеомагнітофон «Funai», електропраску «Philips», пральну машину - автомат «Bosch», килими на підлогу розміром 3х4 та 3х5, килим овальний на підлогу для кухні розміром 2х1, загальною вартістю 240 96,00 грн. Судом проведено поділ вказаного та визнано за ОСОБА_2 право власності на 159/1000 частин квартири АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_1 право власності на 159/1000 частин вказаної квартири, визнано за ОСОБА_2 право власності на електропраску «Scarlet», мікрохвильову піч «Samsung», відеокамеру «Panasonic», музичний центр «Panasonic», телевізор «Samsung» з діагоналлю 40 дюймів з тумбою-підставкою, відеомагнітофон «Funai», загальною вартістю 13 796,00 грн., визнано за ОСОБА_1 право власності на стаціонарний комп'ютер разом з обладнанням до такого (клавіатура, принтер - ксерокс Phaser 3116, сканер, монітор, аудіо система), пилосос «Philips», електропраску «Philips», пральну машину - автомат «Bosch», килими на підлогу розміром 3х4 та 3х5, килим овальний на підлогу для кухні розміром 2х1, загальною вартістю 10 300,00 грн. Також судом було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 000,00 грн. у якості грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Opel модель Vectra, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 748,00 грн. в якості грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності при поділі рухомого майна.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі та вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого неправильно здійснено поділ квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1985 року по 24 жовтня 2012 року. Припинення шлюбу було зареєстровано в органах реєстрації актів цивільного стану за заявою ОСОБА_1 24 жовтня 2012 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Як було встановлено та вбачається з матеріалів справи, за час перебування сторін у шлюбі було придбано автомобіль марки Opel Vecrta, 2005 року випуску, а також у повному обсязі сплачено вартість пакету облігацій, який у 2009 році обміняно на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 було здійснено оплату вартості облігацій відповідно до умов договору купівлі-продажу облігацій № 103-ГС від 29 червня 2006 року у період з 05 липня 2006 року по 02 квітня 2007 року, тобто під час шлюбу сторін, що стало підставою для набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру (т.1, а.с.79).

Вирішуючи питання поділу квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оплата вартості облігацій на суму 487 830,00 грн., що становить 682/1000 частин квартири, була здійснена ОСОБА_1 за рахунок особистих коштів, отриманих в дар від її матері, а тому, 682/1000 частини цієї квартири є особистою приватною власністю ОСОБА_1

Враховуючи, що шлюб між сторонами було розірвано 24 жовтня 2012 року, а оплата вартості спірної квартири була здійснена в період з 05 липня 2006 року по 02 квітня 2007 року, під час перебування сторін у шлюбних відносинах, квартира АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя та відповідно до ч.1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 СК України підлягає поділу між ними в рівних частинах.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, які були надані згідно договору дарування їй її матір'ю та дітьми, оскільки ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини.

Так, відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором дарування одна сторона(дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні(обдарованому) безоплатно майно(дарунок) у власність ( ч.1 ст.717 ЦК України).

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі грошові кошти та цінні папери, а також нерухомі речі ( ч.1 ст.718 ЦК України).

Договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Валютні цінності визначені у статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», відповідно до якої до них належать іноземна валюта як у вигляді грошових знаків, так і на рахунках в банках та кредитно-фінансових установах, банківські метали та валюта України, якою є гривня.

Проте, ОСОБА_1 на підтвердження того, що грошові кошти, за які було придбано спірну квартиру, їй було передано в дар від її матері, не було надано суду нотаріально посвідченого договору дарування.

Враховуючи положення ч.2 ст. 59 ЦПК України вказана обставина не може бути підтверджена показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Не зважаючи на зазначені норми матеріального та процесуального права суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо доведеності обставини отримання ОСОБА_1 грошових коштів в дар та набуття за ці кошти в особисту власність частини спірної квартири.

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про пропуск ОСОБА_2 строку позовної давності щодо вимог про поділ квартири з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Тобто, визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

З позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 29 вересня 2015 року.

В матеріалах справи відсутні докази того, що право ОСОБА_2 на спірну квартиру оспорювались домоменту подачі позову до суду про поділ спільного майна подружжя, а тому, враховуючи викладене, відсутні підстави вважати що останнім було порушено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання автомобіля НОМЕР_2, 2005 року випуску, спільним майном подружжя та стягненням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації його частки у праві спільної власності на автомобіль у розмірі 50 000,00 грн.

Як було встановлено судом, в період перебування сторін у шлюбі ОСОБА_1 було придбано на своє ім'я автомобіль марки Opel Vecrta, 2005 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13 липня 2005 року, серія НОМЕР_5 (т.1, а.с.11).

ОСОБА_1 посилалась на те, що вона придбала спірний автомобіль за рахунок грошових коштів, отриманих від її матері в порядку спадкування. Проте, в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України, жодних письмових доказів на підтвердження таких обставин ОСОБА_1 надано не було. Відтак, відповідачем не підтверджено належними та допустимим доказами її право особистої приватної власності на спірний автомобіль.

Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

11 червня 2015 року, тобто до спливу трирічного строку з дня припинення зареєстрованого шлюбу, відповідачем укладено договір купівлі-продажу автомобіля Opel Vecrta, 2005 року випуску та відчужено вказаний автомобіль за ціною 100 000,00 грн. (т.1, а.с.162).

Заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль, ОСОБА_2 посилався на звіт з незалежної оцінки майна, зроблений ТОВ «Парк Лейн України», за яким ринкова вартість спірного автомобіля становила 197 840,00 грн. (т.2, а.с.126-129).

Згідно вказаного звіту оцінка транспортного засобу була здійснена за даними, наданими ОСОБА_2, який не є власником автомобіля, та без візуального огляду об'єкта оцінки, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний доказ є належним та не допустимим.

Жодних клопотань про проведення автотоварознавчої експертизи а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заявлено не було.

Відтак, враховуючи те, що спірний автомобіль, який є об'єктом спільного майна подружжя, був відчужений без згоди ОСОБА_2, він має право на отримання грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 50 000,00 грн.

Вказана сума і була стягнута судом першої інстанції з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вартість автомобіля з моменту його продажу та на момент розгляду справи в суді значно знизилась та є меншою ніж 100 000,00 грн. є безпідставними, оскільки остання не надала суду жодних доказів на підтвердження дійсної вартості автомобіля.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог в частині встановлення факту сумісного проживання з огляду на наступне.

Зі змісту оскаржуваного рішення суду вбачається, що в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання останнього з ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 24 жовтня 2012 року по 01 серпня 2015 року було відмовлено.

ОСОБА_2 не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання з ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 24 жовтня 2012 року по 01 серпня 2015 року. При цьому, показання свідків, спільні фото не є належними доказами проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства та бюджету.

Судом було встановлено, що шлюбні відносини сторін фактично тривали до 2010 року. Проте, встановлення моменту припинення шлюбних відносин не є тотожним встановленню факту спільного проживання осіб однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на електропраску «Scarlet», мікрохвильову піч «Samsung», відеокамеру «Panasonic», музичний центр «Panasonic», телевізор «Samsung» з діагоналлю 40 дюймів з тумбою-підставкою, відеомагнітофон «Funai», загальною вартістю 13 796,00 грн., та визнання за ОСОБА_1 права власності на стаціонарний комп'ютер разом з обладнанням до такого (клавіатура, принтер - ксерокс Phaser 3116, сканер, монітор, аудіо система), пилосос «Philips», електропраску «Philips», пральну машину - автомат «Bosch», килими на підлогу розміром 3х4 та 3х5, килим овальний на підлогу для кухні розміром 2х1, загальною вартістю 10 300,00 грн. та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 748,00 грн. в якості грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності при поділі рухомого майна, сторонами не оскаржено, а тому, відповідно до положень ст. 303 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перевірки правильності висновків суду у цій частині.

Враховуючи викладене, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог про поділ квартири підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року до ухвалення судового рішення у справі. Відтак, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 6 699,00 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог про поділ квартири скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру НОМЕР_8, загальною площею 108,20 (сто вісім цілих двадцять десятих) кв.м., житловою площею 66,50 (шістдесят шість цілих п'ятдесят десятих) кв.м., по проспекту АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна подружжя визнати на ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири НОМЕР_8, загальною площею 108,20 (сто вісім цілих двадцять десятих) кв.м., житловою площею 66,50 (шістдесят шість цілих п'ятдесят десятих) кв.м., по проспекту АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири НОМЕР_8, загальною площею 108,20 (сто вісім цілих двадцять десятих) кв.м., житловою площею 66,50 (шістдесят шість цілих п'ятдесят десятих) кв.м., по проспекту АДРЕСА_1.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 6 699,00 (шість тисяч шістсот дев'яносто дев'ять) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль