Справа № 341/449/15-ц
Провадження № 22-ц/779/901/2017
Головуючий у 1 інстанції Мула О. Д.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю апелянта ОСОБА_2, його представника та інших апелянтів ОСОБА_3, відповідача-позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 міської ради Івано-Франківської області про визначення порядку користування земельною ділянкою та її поділ, позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 на рішення Галицького районного суду від 21 березня 2017 року та додаткове рішення Галицького районного суду від 30 березня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 міської ради Івано-Франківської області про визначення порядку користування земельною ділянкою та її поділ, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили поділити земельну ділянку, що знаходиться по вул. Гагаріна, 12 в м. Бурштині Галицького району Івано-Франківської області, між ними та ОСОБА_4, як співвласниками вказаного домоволодіння, згідно варіанту розподілу земельної ділянки, запропонованого судовим експертом ОСОБА_9

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8 про визначення порядку користування земельною ділянкою, в якому просив залишити у спільному користуванні його та відповідача спільний заїзд, тобто частину земельної ділянки по вул. Гагаріна, 12 в м. Бурштині Галицького району Івано-Франківської області, яка визначена наступними межами: проїжджою частиною вул. Гагаріна, домоволодінням ОСОБА_4, господарськими будівлями ОСОБА_4 та парканом, що перебуває у спільному користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_4

Ухвалою суду від 01 квітня 2016 року справи за вказаними позовами обєднано в одне провадження.

Рішенням Галицького районного суду від 21 березня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6. Вирішено поділити спільні земельні ділянки відповідно до часток домоволодіння по вул. Гагаріна, 12 в м. Бурштині Івано-Франківської області, загальною площею 1211 кв.м, частка співвласників: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 49% або 49/100; ОСОБА_4 51% або 51/100.

Для можливого користування, обслуговування, проходу до своїх частин в житловому будинку, проїзду транспортними засобами до своїх господарських будівель співвласникам домоволодіння ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 залишити існуючий заїзд в спільному користуванні шириною 5,50 м від дороги по вул. Гагаріна 12.

Виділити в спільне користування ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 земельну ділянку №1 (на схемі розподілу зображена жовтим кольором і обмежена точками за годинниковою стрілкою 26-27-28-6-7-8-18-19-20-21-22-23-14-13-26) площею 290 кв.м, в тому числі під житловим будинком 136 кв.м (на схемі розподілу зображений червоним кольором і обмежений точками за годинниковою стрілкою 14-15-16-17-18-19-20-21-22-23-14).

Виділити ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_6, власникам 49% частки, земельну ділянку №3 (на схемі розподілу зображена зеленим кольором і обмежена точками за годинниковою стрілкою 2-3-4-5-6-28-2) площею 400 кв.м, в тому числі під господарською будівлею - 30 кв.м (на схемі розподілу зображена червоним кольором); земельну ділянку №3А (на схемі розподілу зображена зеленим кольором і обмежена точками за годинниковою стрілкою 12-13-23-22-25-24-10-11-12) площею 51 кв.м, загальною площею 451 кв.м.

Виділити ОСОБА_4, власнику 51% частки, земельну ділянку №2 (на схемі розподілу зображена синім кольором і обмежена точками за годинниковою стрілкою 1-2-28-27-26-13-12-1) площею 422 кв.м, в тому числі під господарськими будівлями - 50 кв.м (на схемі розподілу зображені червоним кольором); земельну ділянку №2А (на схемі розподілу зображена синім кольором і обмежена точками за годинниковою стрілкою 22-21-20-19-18-8-9-10-24-25-22) площею 48 кв.м, загальною площею 470 кв.м.

В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням цього суду від 30 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_4. Вирішено для можливого користування, обслуговування, проходу до своїх частин в житловому будинку, проїзду транспортними засобами до своїх господарських будівель співвласникам домоволодіння по вул. Гагаріна, 12 в м. Бурштині Івано-Франківської області ОСОБА_4 та ОСОБА_8 залишити існуючий заїзд в спільному користуванні шириною 5,50 м від дороги по вул. Гагаріна 12.

Не погодившись з такими рішеннями суду, ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянти зазначають, що оскаржувані рішення ухвалені судом першої інстанції без врахування положень ст. 120 ЗК України, яка закріплює принцип цілісності обєкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Так, згідно технічного паспорта ОСОБА_4 йому належить металева сітка на бетонному фундаменті з лівої сторони домоволодіння, а у висновку експерта ОСОБА_11, який судом взято до уваги, земельна ділянка під даною огорожею виділяється їм. Огорожа з правої сторони домоволодіння, зазначена у їх технічному паспорті під №3, належить їм, проте згідно висновку експерта земельну ділянку, що знаходиться під їх огорожею, пропонується залишити у спільному користуванні.

Також апелянти вказують, що суд першої інстанції не взяв до уваги їх доводи про те, що експерт ОСОБА_11 проводив експертизу без їх участі і відома. В судовому засіданні експерт підтвердив той факт, що про проведення експертизи він їх не повідомляв, а відтак, дана експертиза не може братися судом до уваги, оскільки ґрунтується на однобоких доводах ОСОБА_4 та проведена в його інтересах. Крім того, при проведенні експертизи експерт не взяв до уваги їх технічний паспорт та технічний паспорт ОСОБА_4, внаслідок чого допустився грубої помилки, а саме визначив їм в користування земельну ділянку під огорожею ОСОБА_4, а земельну ділянку під їх огорожею залишив у спільному користуванні.

На думку апелянтів, суд безпідставно не взяв до уваги і пояснення експерта ОСОБА_9, який в судовому засіданні пояснив, що влаштування окремого заїзду на запропоновану ним ОСОБА_4 земельну ділянку є можливим, оскільки ширина його огорожі з центральної вулиці становить більше 14 м. Крім того, у найбільш завуженому місці відстань від будинку до огорожі ОСОБА_4 становить 3,70 м, що дає йому можливість нормального заїзду до його господарських споруд. Більше того, з протилежної сторони домоволодіння проходить польова дорога, з якої є можливість облаштувати інші заїзди.

Апелянти також зауважують, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги ту обставину, що у них із ОСОБА_4 різні адреси, адже адреса їх будинку вул. Гагаріна, 12А, а будинку ОСОБА_4 вул. Гагаріна, 12, що виключає спільне користування земельною ділянкою.

Крім того, судом не взято до уваги позицію ОСОБА_7 міської ради, яка підтримала їх позов щодо можливого розподілу земельної ділянки на дві частини без залишення її у спільному користуванні.

З наведених підстав апелянти просять рішення Галицького районного суду від 21 березня 2017 року та додаткове рішення цього суду від 30 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт та представник апелянтів доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечив, просив їх відхилити. Рішення суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим.

Представник відповідача ОСОБА_7 міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу апелянтів визнав та не заперечив щодо її задоволення, справу просив розглядати без участі представника ОСОБА_7 міської ради Івано-Франківської області.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, представника апелянтів, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що найбільш доцільним є варіант поділу спірної земельної ділянки, запропонований експертом ОСОБА_11, який передбачає залишення існуючого заїзду у спільному користуванні сторін, оскільки розташування житлового будинку унеможливлює влаштування двох окремих заїздів до домоволодінь співвласників.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до рішення народного суду Галицького району Івано-Франківської області від 04 вересня 1972 року (а. с. 100-103) домоволодіння по вул. Гагаріна, 14 (тепер вул. Гагаріна, 12) в смт. Бурштині Галицького району було реально поділено між його власниками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (попередніми співвласниками) та виділено в натурі їм відповідні частини будинку з окремими входами та поділено господарські будівлі і надвірні споруди. В подальшому в порядку спадкування співвласниками часткової власності цього домоволодіння стали сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і Івано-Франківським ОБТІ зареєстровано власність ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на 49/100 частки (а. с. 8, 9, 10) та ОСОБА_4 на 51/100 частки (а. с. 11) домоволодіння.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради від 31.12.2014 року (а. с. 26) внесено зміни в рішення виконкому №201 від 03.11.2014 року та домоволодінню ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, що належить їм згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, присвоєно поштову адресу: вул. Гагаріна, 12А в м. Бурштин.

Домоволодінню ОСОБА_4 залишено поштову адресу: вул. Гагаріна, 12.

Отже, на час вирішення спору судом домоволодіння по вул. Гагаріна, 12 в м. Бурштин не перебуває у спільній частковій власності, будинок є спареним з двох будинків і кожен з власників має свої окремі господарські будівлі та надвірні споруди.

Судом також встановлено, що сторони у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку не оформили. Присадибна земельна ділянка по вул. Гагаріна, 12 перебуває у спільному користуванні сторін і між ними виник спір щодо користування нею.

Відповідно до витягу з рішення 13 сесії 21-го скликання від 07 квітня 1994 року (а. с. 13, 175) ОСОБА_7 міською радою народних депутатів вирішено передати ОСОБА_14 (попередньому власнику) у приватну власність безоплатно присадибну земельну ділянку розміром 0,06 га та ділянку для ведення особистого селянського господарства 0,06 га.

За інформацією в довідці виконкому ОСОБА_7 міської ради від 18.10.2012 року №272 (а. с. 112) згідно облікових земельних документів за ОСОБА_4 по вул. Гагаріна, 12 числиться земельна ділянка площею 0,07 га (присадиба).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №628697, виданого 02.10.2012 року (а. с. 109), ОСОБА_8 оформив право власності на земельну ділянку площею 0,0400 га по вул. Гагаріна, 12А. Однак рішенням Галицького районного суду вказаний Державний акт визнано недійсним.

За даними висновку №04/04-16 судової інженерно-технічної експертизи від 19.09.2016 року (а. с. 124) при проведенні обстеження загальна площа земельної ділянки, що знаходиться за вищевказаною адресою та надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно каталогу координат поворотних точок меж земельної ділянки, виконаного ПП «Землі Опілля», становить 1211 кв.м, частка кожного із співвласників становить: ОСОБА_8 49%, ОСОБА_4 51%.

Оскільки згідно з нормами цивільного законодавства спадкоємством є перехід прав та обовязків (спадщини) від однієї фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у звязку із прийняттям спадщини позивачами 21.09.2007 року та відповідачем 13.05.2008 року, у сторін із передбачених законом підстав виникло право на спірну земельну ділянку в частці рівній успадкованій частці в будинку.

Адже відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

За правилом частини другої статті 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Саме до такої позиції зводиться правова позиція Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2017 року у справі №6-841цс16.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про поділ спірної земельної ділянки та визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_6 в розмірі 49/100 та в ОСОБА_4 в розмірі 51/100. Проте, суд помилково зіслався в рішенні на положення ст. 89 Земельного кодексу України, яка регулює питання спільної сумісної власності на земельну ділянку, а тому з мотивувальної частини рішення слід виключити посилання суду на положення ст. 89 Земельного кодексу України.

Ухвалою суду від 03.04.2015 року, для проведення можливого реального поділу присадибної земельної ділянки та визначення порядку користування нею відповідно до належних сторонам часток у домоволодінні (49/100 в ОСОБА_6 та 51/100 в ОСОБА_4), було призначено судову земельно-технічну експертизу.

Згідно висновку №012/ЗТ-15 від 23.04.2015 року судової земельно-технічної експертизи, проведеної експертом ОСОБА_9, останнім запропоновано один варіант реального поділу земельних ділянок відповідно до приналежних часток співвласників домоволодіння по вул. Гагаріна, 12 в м. Бурштині Галицького району Івано-Франківської області та складено відповідну план-схему і фото-таблиці (а. с. 50-60).

Однак, оскільки експертом ОСОБА_9 у висновку та на план-схемі не відображено заїзду до кожного з домоволодінь та господарських споруд, що розміщені на земельних ділянках, зокрема, не вказано, чи можливо влаштувати кожному із співвласників окремі заїзди, залишити заїзд в спільному користуванні чи встановити сервітут, за клопотанням відповідача ОСОБА_4, який вважав висновок експерта неповним, ухвалою суду від 03.08.2015 року в справі призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу.

27.01.2016 року експерт повернув вказану ухвалу суду без виконання, оскільки сторони по справі відмовились від проведення оплати експертно-дослідницьких робіт.

Ухвалою суду від 01.04.2016 року по справі призначено повторну судову земельно-технічну експертизу.

Згідно висновку №04/04-16 від 19.04.2016 року судової інженерно-технічної експертизи (земельно-технічної), схеми розподілу земельної ділянки, фотодокументів (а. с. 123-129), експертом ОСОБА_11 запропоновано варіант розподілу земельної ділянки, загальна площа якої становить 1211 кв.м.

Експертом зазначено, що місце розташування житлового будинку і господарських будівель, які належать співвласникам домоволодіння унеможливлює влаштування двох окремих заїздів для проїзду транспортними засобами (вантажних та легкових автомобілів, гужового транспорту) на земельні ділянки та до господарських споруд на них кожному із співвласників домоволодіння.

Для можливості проходу до своїх частин в житловому будинку, його обслуговування та для можливості проїзду транспортними засобами до своїх господарських будівель, надвірних споруд співвласникам домоволодіння експертом запропоновано залишити існуючий заїзд в спільному користуванні сторін з наступним варіантом розподілу земельної ділянки:

- виділити в спільне користування земельну ділянку №1 (на схемі розподілу зображена жовтим кольором і обмежена точками за годинниковою стрілкою 26-27-28-6-7-8-18-19-20-21-22-23-14-13-26) площею 290 кв.м, в тому числі під житловим будинком 136 кв.м (на схемі розподілу зображений червоним кольором і обмежений точками за годинниковою стрілкою 14-15-16-17-18-19-20-21-22-23-14).

Земельну ділянку площею 921 кв. м., яка залишилась для розподілу, у відповідності до часток кожного із співвласників (ОСОБА_4 - 921 х 51/100 = 470 кв.м, ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_15 - 921 х 49/100 = 451 кв.м.) експерт запропонував розділити наступним чином:

- виділити власнику 51% частки (ОСОБА_4) земельну ділянку №2 (на схемі розподілу зображена синім кольором і обмежена точками за годинниковою стрілкою 1-2-28-27-26-13-12-1) площею 422 кв.м, в тому числі під господарськими будівлями - 50 кв.м (на схемі розподілу зображені червоним кольором);

- виділити власнику 51% частки (ОСОБА_4) земельну ділянку №2А (на схемі розподілу зображена синім кольором і обмежена точками за годинниковою стрілкою 22-21-20-19-18-8-9-10-24-25-22) площею 48 кв.м;

- виділити власникам 49% частки (ОСОБА_15) земельну ділянку №3 (на схемі розподілу зображена зеленим кольором і обмежена точками за годинниковою стрілкою 2-3-4-5-6-28-2) площею 400 кв.м, в тому числі під господарською будівлею - 30 кв.м (на схемі розподілу зображена червоним кольором);

- виділити власникам 49% частки (ОСОБА_15) земельну ділянку №3А (на схемі розподілу зображена зеленим кольором і обмежена точками за годинниковою стрілкою 12-13-23-22-25-24-10-11-12) площею 51 кв.м.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про встановлення порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться по вул. Гагаріна, 12 в м. Бурштині Галицького району Івано-Франківської області, відповідно до висновку №04/04-16 від 19.04.2016 року судової інженерно-технічної (земельно-технічної) експертизи, проведеної експертом ОСОБА_11, як такого, що є найбільш доцільним з урахуванням розташування на земельній ділянці господарських споруд сторін, та передбачає залишення існуючого заїзду у спільному користуванні сторін, оскільки розташування житлового будинку унеможливлює влаштування двох окремих заїздів до домоволодінь співвласників.

Доводи апелянтів про можливість облаштування двох заїздів до спірної присадибної земельної ділянки нічим не підтверджені та ними не надано доказів, які б спростували висновок експерта ОСОБА_11 в цій частині.

Твердження апелянтів, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення експерта ОСОБА_9, який в судовому засіданні пояснив, що влаштування окремого заїзду на запропоновану ним ОСОБА_4 земельну ділянку є можливим, не заслуговують на увагу, так як про це нема обґрунтованого висновку експерта.

Запропонований апелянтом ОСОБА_2 варіант встановлення з вулиці Гагаріна заїзду для відповідача ОСОБА_4 з боку будинку, що належить ОСОБА_2, є недоцільним, оскільки за даними схеми розподілу земельної ділянки (а. с. 129) відстань від частини будинку ОСОБА_2 до огорожі становить від 3,74 м до 1,89 м. Навіть якщо взяти до уваги дані у висновку експерта ОСОБА_9, то відповідно до план схеми (а. с. 54) відстань між частиною будинку ОСОБА_2 до огорожі становить 3,04 м, за мінусом 1 м на обмостку та земельний сервітут, і звужується до 2,70 м.

Твердження апелянтів про можливість облаштування для відповідача іншого заїзду на земельну ділянку, оскільки ширина його огорожі з центральної вулиці становить більше 14 м є голослівними та спростовуються висновком експерта ОСОБА_11, відповідно до якого розташування житлового будинку унеможливлює облаштування двох заїздів до господарств сторін.

Також не є слушними посилання апелянтів на можливість встановлення заїзду ОСОБА_4 з польової дороги, адже поштова адреса за будинком присвоєна з вулиці Гагаріна.

Не заслуговують на увагу також доводи апелянтів про доцільність визначення порядку користування земельною ділянкою за варіантом, запропонованим експертом ОСОБА_9, оскільки ним запропоновано виділити в користування ОСОБА_2 земельну ділянку, що прилягає до частини будинку ОСОБА_4 із встановленням земельного сервітуту останньому для обслуговування його частини будинку, а земельну ділянку біля частини будинку ОСОБА_2 виділити в користування ОСОБА_4М з встановленням їм земельного сервітут для обслуговування будинку.

Такий варіант розподілу земельної ділянки не узгоджується з положеннями ст. 98 Земельного кодексу України, оскільки умовою для встановлення земельного сервітуту є необхідність використання чужої земельної ділянки для обслуговування своєї ділянки, житлового будинку та господарських споруд та користування ними, та, що єдиним можливим способом задоволення потреб позивача на використання власної земельної ділянки є саме встановлення сервітуту.

Наявність таких умов спростовуються висновком експерта ОСОБА_11, яким запропоновано варіант розподілу земельної ділянки без встановлення земельних сервітутів.

Колегія суддів відхиляє також доводи апелянтів про те, що визначаючи порядок користування земельною ділянкою за варіантом, запропонованим експертом ОСОБА_11В, поза увагою суду залишилось те, що згідно технічного паспорта ОСОБА_4 йому належить металева сітка на бетонному фундаменті з лівої сторони домоволодіння, а згідно висновку експерта земельна ділянка під даною огорожею виділяється їм; огорожа з правої сторони домоволодіння, зазначена у їх технічному паспорті під №3, належить їм, проте згідно висновку експерта земельну ділянку, що знаходиться під їх огорожею, пропонується залишити у спільному користуванні, оскільки визначенню порядку користування підлягала тільки земельна ділянка, що примикає до огорожі, а земельна ділянка під огорожами не виділялась ні одному з власників, так як огорожа встановлена на межі земельної ділянки, яка не може бути виділена в користування.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не спростовують висновки суду першої інстанції, не мають правового значення та не містять підстав для скасування або зміни судових рішень.

В силу дії ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідають встановленим судом обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального судом не встановлено.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 308 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 21 березня 2017 року та додаткове рішення Галицького районного суду від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Проскурніцький П.І.

ОСОБА_16