Справа № 308/3341/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Ужгород, цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків.

Позовна заява мотивована тим, що згідно наказу виконуючого обов'язки начальника Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» №18-к від 18.02.2009 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду інкасатора-водія відділу організації інкасації та перевезення цінностей філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» з 18 лютого 2009 року з тримісячним випробувальним терміном. На сьогоднішній день Відповідач знаходиться в трудових відносинах з Філією - Закарпатське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України». 19 березня 2013 року з ОСОБА_2 був укладений договір про індивідуальну матеріальну відповідальність №б/н, згідно умов якого працівник, що займає посаду інкасатора-водія автотранспортних засобів сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезення цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей. Наказом №425 від 16.08.2013 року за інкасатором-водієм автотранспортних засобів сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей Філії - ЗОУ AT «Ощадбанк» - ОСОБА_2 було закріплено спеціальний оперативний автомобіль марки «Ford Transit VAN 350MWB», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_4, який передано згідно акту приймання-передачі транспортного засобу № б/н від 05.09.2013 року. Відповідач зобов'язався, зокрема, обережно поводитися з переданими йому на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями і вживати заходи щодо запобігання шкоди. Згідно п.3 вищевказаного Договору визначено, що у разі незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру заподіяної підприємству, установи, організації шкоди і її відшкодування проводиться відповідно до чинного законодавства. Відповідно до посадової інструкції інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей в відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» ОСОБА_2, встановлено, що інкасатор-водій автотранспортних засобів зобов'язаний, зокрема, знати та виконувати правила дорожнього руху, вміти використовувати засоби сигналізації.

Позивача зазначає, що в порушення вказаних положень посадової інструкції та Договору, 17.12.2015 року Відповідач, рухаючись по автодорозі Мукачево-Берегово-КПП «Лужанка» в с.Гать по вул. Головній на службовому автомобілі, який за ним закріплений марки «Ford Transit 35 OD», номерний знак НОМЕР_4, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість внаслідок чого з'їхав в кювет, чим порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 року у справі № 308/225/16-п ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті наведених порушень Відповідачем завдано Позивачу матеріальну шкоду у розмірі 110030,00 грн., витрачених останнім на відновлення пошкодженого спеціалізованого транспортного засобу.

Враховуючи зазначене, у відповідності до ст.ст.130, 134-136 КЗпП України, ст.ст.22, 1166 ЦК України позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» суму 110030,00 (сто десять тисяч тридцять гривень) грн. матеріальної шкоди, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1650,45 грн.

В судовому засіданні представник позивача АТ Державний ощадний банк України» позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в задоволенні позовної заяви просить відмовити в повному обсязі.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

За приписом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Таким чином, засада змагальності у цивільному процесі є засадою особистої автономії сторін у цивільному процесі. Від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін без волі на те суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд.

З досліджених судом матеріалів справи слідує, що згідно наказу виконуючого обов'язки начальника Філії - Закарпатське обласне управління Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (змінено назву Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») №18-к від 18.02.2009 року ОСОБА_2 прийнято на посаду інкасатора-водія відділу організації інкасації та перевезення цінностей філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» з 18 лютого 2009 року з тримісячним випробувальним терміном з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність.

19 березня 2013 року між працівником ОСОБА_2 та начальником Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» був укладений договір про індивідуальну матеріальну відповідальність №б/н, за умовами якого працівник, що займає посаду інкасатора-водія автотранспортних засобів сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезення цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей та зобов'язується, зокрема, обережно поводитися з переданими йому на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями і вживати заходи щодо запобігання шкоди.

Згідно п. 5 цього договору, дія такого договору поширюється на весь час роботи з довіреними працівнику матеріальними цінностями підприємства, установи, організації.

Наказом начальником Філії - Закарпатського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» №425 від 16.08.2013 року за інкасатором-водієм автотранспортних засобів сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей Філії - Закарпатського облуправління AT «Ощадбанк» - ОСОБА_2 було закріплено спеціальний оперативний автомобіль марки «Ford Transit VAN 350MWB», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_4, який передано згідно акту приймання-передачі транспортного засобу № б/н від 05.09.2013 року.

Відповідно до посадової інструкції інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей в відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк», затв. 12.03.2013 року ОСОБА_2, як інкасатор-водій автотранспортних засобів зобов'язаний, зокрема знати та виконувати правила дорожнього руху, вміти використовувати засоби сигналізації.

З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2015 року близько 11 год. 20 хв. водій ОСОБА_2, рухаючись по автодорозі Мукачево-Берегово-КПП «Лужанка» в с.Гать по вул. Головній на службовому автомобілі, який за ним закріплений марки «Ford Transit 35 OD», номерний знак НОМЕР_4, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість внаслідок чого з'їхав в кювет, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 року у справі №308/225/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, було пошкоджено службовий транспортний засіб марки «Ford Transit 35 OD», номерний знак НОМЕР_4, що підтверджується актом огляду автомобіля від 18.12.2015 року.

З акту приймання-передачі виконаних робіт ФОП ОСОБА_4 № 113 від 26.12.2015 року, рахунку №113 від 26.12.2015 року та меморіального ордера НОМЕР_5 від 28.12.2015 року слідує, що на відновлення пошкодженого спеціалізованого транспортного засобу марки «Ford Transit 35 OD», номерний знак НОМЕР_4, Філією - Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» було витрачено 110030,00 грн.

Відповідно до положень ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників підприємству, установі, організації містить стаття 130 КЗпП України, частиною 1 якої передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Згідно з ч.2 ст.130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Умовами настання матеріальної відповідальності працівника, згідно з частиною другою статті 130 КЗпП України є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством (ст.135 КЗпП України). Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (ч.1 та ч.3 ст.136 КЗпП України).

Положеннями п.2 ч.1 ч.134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Отже, підставою повної матеріальної відповідальності в цьому випадку є заподіяння шкоди невиконанням чи неналежним виконанням прийнятого працівником на себе обов'язку виконати окреме трудове завдання - одержати від третьої особи чи матеріально відповідального працівника трудового колективу за разовою довіреністю або іншим разовим документом під свою відповідальність визначене майно та інші цінності і передати його (повернути) в цілості і збереженості власнику або уповноваженому ним органу.

Коло осіб, яким може видаватися довіреність на отримання майна та інших цінностей, законодавством не визначене. У зв'язку з цим, таке окреме завдання може взяти на себе будь-який працівник трудового колективу. Під іншими разовими документами слід розуміти накладні, відомості, рахунки-фактури тощо, передбачені відповідним правилами забезпечення первинного бухгалтерського обліку. Працівник, який одержав майно або інші цінності за довіреністю або інший разовим документом, відповідає за їх втрату, за їх нестачу, ушкодженні псування.

Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 8 постанови Пленуму Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24.

У вказаному переліку посад з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність посада інкасатора-водія відсутня, а наявна лише посада інкасатора.

Разом з тим, із посадової інструкції відповідача вбачається, що інкасатором-водієм можуть виконуватись обов'язки інкасатора або інкасатора - водія, старшого бригади інкасаторів.

Відповідно до Переліку посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №447/24, посада інкасатора, яку займає ОСОБА_2 в Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», входить до переліку посад, з якими можна укладати договори про повну матеріальну відповідальність.

Таким чином, ОСОБА_2 за своєю посадою та характером виконуваної ним роботи відносився до категорії працівників, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

З долученої позивачем до матеріалів копії наказу Філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» №425 від 16.08.2013 року «Про закріплення спеціальних оперативних автомобілів по Філії-Закарпатське облуправління AT «Ощадбанк» вбачається, що спеціальний оперативний автомобіль FORD Tranzit VAN 1 MWB, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_4, був закріплений за інкасатором-водієм сектору інкасації в м.Ужгород відділу інкасації облуправління ОСОБА_2 Факт передачі начальником відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування ОСОБА_6 вказаного транспортного засобу інкасатору-водію ОСОБА_2 підтверджується актом прийому-передачі транспортного засобу від 05.09.2013 року, згідно якого автомобіль передано у справному стані.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2, з яким укладено договір про індивідуальну матеріальну відповідальність №б/н від 19 березня 2013 року, несе матеріальну відповідальність в повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини AT «Державний ощадний банк України» на підставі п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України у зв'язку з пошкодження майна, яке було прийняте ним за актом приймання-передачі під свою відповідальність.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів, що ОСОБА_2 під час ДТП не був при виконанні службових обов'язків, а керував автомобілем самовільно без згоди власника, відповідачем суду не надано.

Таким чином, судом встановлено, що на момент вчинення ДТП, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем та виконував трудові обов'язки.

Посилання представника відповідача на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-108цс13 від 06 листопада 2013 року судом не приймаються до уваги, оскільки така правова позиція стосується інших правовідносин, а фактичні обставини у цих двох справах є різні.

Також суд не може погодитись з доводами представника відповідача щодо суми відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля позивача, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, належних та допустимих доказів на спростування наданих доказів позивачем представником відповідача суду не надано. Клопотань про призначення експертизи відповідачем або його представником суду не заявлялось.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь AT «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» матеріальну шкоду в розмірі 110030,00 (сто десять тисяч тридцять) грн.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1650,45 грн.

Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 22, 1166 ЦК України, ст.ст.130, 134, 135, 136 КЗпП України, ст.ст. 11, 10, 60, 61, 88, 208, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт Серії НОМЕР_3 виданий Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області 01.04.2011 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (м. Ужгород, вул. Корзо, 15, р/р 0105 в АТ «Ощадбанк», МФО 312356, код 09312190) матеріальну шкоду в розмірі 110030,00 (сто десять тисяч тридцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», витрати по сплаті судового збору у розмірі 1650,45 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош