Справа № 496/2742/17
Провадження № 2/496/1596/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Буран В.М.,

при секретарі Дигуляр А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який уточнив 23 серпня 2017 року, обґрунтовуючи його тим, що 13 березня 2006 року помер його дідусь, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки. Його бабуся була спадкоємицею першої черги, від спадщини не відмовлялась та після смерті дідуся вступила у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. 17 Листопада 2016 року бабуся позивача померла. 13 червня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив на тій підставі, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. У звязку з зазначеним просить задовольнити позов.

Позивач у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. (а.с. 126).

Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. (а.с. 125).

Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти позовних вимог. (а.с. 88).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 березня 2006 року помер ОСОБА_2, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 048891. (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 0,060 гектарів, що розташована в Одеській області Біляївському районі на території Іллінської сільської ради садівничого кооперативу «Мікрон-2», ділянка під № 88 (вісімдесят вісім), яка в цілому складається з: 0,045 гектарів - сільськогосподарських угідь, з них 0,016 гектарів - ріллі, 0,029 гектарів - багаторічних насаджень; 0,015 гектарів - під будівлями, лісами та іншими угіддями.

Зазначена земельна ділянка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 067891 від 24.03.2000 року згідно рішення IV сесії ХХІІІ скликання Іллінської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 24.12.1998 р. № 7-ХХІІІ. (а.с. 21).

Згідно до спадкової справи на ОСОБА_2 № 406/2006, ОСОБА_3 прийняла спадщину після його смерті, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі № 5-3234 від 13.10.2006 року (а.с. 80).

17 листопада 2016 року ОСОБА_3 померла, про що Одеським міським відділ державної реєстрації актів цивільного стану було видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 471847. (а.с. 12).

Згідно до заповіту, складеного 19 лютого 2009 року, зареєстрованого в реєстрі під № 5-319, ОСОБА_3 розпорядилася на випадок своєї смерті усе майно яке їй буде належати заповісти ОСОБА_1. (а.с. 30).

13 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Другої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини за заповітом вх. № 792/02-14, однак 15 червня 2017 року нотаріус виніс постанову, якою відмовив йому у вчинені нотаріальних дій на підставі того, що: «Правовстановлюючі документи про належність земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський райок, Іллінcька сільська рада, СК «Мікрон-2», вул. Ясна, ділянка № 88 (вісімдесят вісім), кадастровий номер :06:001:0346, спадкоємцеві - ОСОБА_3, померлої 17 листопада 2016 року, а саме зареєстрований оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2006 року за р. № 5-3234, посвідчене Першою одеською нотаріальною конторою, в спадковій справі № 201/2017, відсутнє, а саме не було подано спадкоємцем - ОСОБА_1.» (а.с. 13).

Згідно до спадкової справи, яка заведена до майна ОСОБА_3, померлої 17 листопада 2016 року № 201/2017, позивач є єдиним спадкоємцем після її смерті. (а.с. 91-118).

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пунктом 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися.

При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1297 ЦК України, ст.ст. 212-215, 256 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт володіння на праві власності ОСОБА_3 земельною ділянкою за адресою: Одеська область, Біляївський район, Іллінська сільська рада, СК «Мікрон-2», вул. Ясна, ділянка № 88 (вісімдесят вісім), кадастровий номер :06:001:0346, площею 0,060 гектарів, яка в цілому складається з: 0,045 гектарів - сільськогосподарських угідь, з них 0,016 гектарів - ріллі, 0,029 гектарів - багаторічних насаджень; 0,015 гектарів - під будівлями, лісами та іншими.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку за адресою: Одеська область, Біляївський район, Іллінська сільська рада, СК «Мікрон-2», вул. Ясна, ділянка № 88 (вісімдесят вісім), кадастровий номер :06:001:0346, площею 0,060 гектарів, яка в цілому складається з: 0,045 гектарів - сільськогосподарських угідь, з них 0,016 гектарів - ріллі, 0,029 гектарів - багаторічних насаджень; 0,015 гектарів - під будівлями, лісами та іншими, після смерті ОСОБА_3, померлої 17 листопада 2016 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання через канцелярію Біляївського районного суду апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, або з дня отримання його копії.

Суддя Буран В.М.

17 листопада 2017 року