У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення батьківства та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що починаючи з 2001 року та до лютого 2011 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_5. Відповідач відмовився подавати разом із нею заяву до державних органів реєстрації актів цивільного стану щодо свого батьківства, у зв'язку з чим запис про батька дитини виконаний з її слів. Відповідач уникає надання матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку, хоча, може надавати таку допомогу. Дитина проживає з нею, проте можливості з її утримання є обмеженими, у зв'язку із чим змушена звернутись до суду із зазначеним позовом.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано батьківство ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 2 грудня 2003 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на певний період законом, щомісячно, починаючи з 18 вересня 2012 року й до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідач неодноразово ухилявся від проведення судово-медичної (імунологічної) експертизи, внаслідок чого її виконання стало неможливим, а тому слід визнати факт того, що ОСОБА_4 є біологічним батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з нього аліменти на користь дитини.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що відповідно до висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи ОСОБА_4 не є біологічним батьком ОСОБА_6, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду апеляційної інстанцій є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_3 народився син ОСОБА_6, батьком якого, в графі «батько» свідоцтва про народження записаний ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_4 з 29 квітня 1990 року по цей час перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, у якому народилося двоє дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_3 зазначала, що сумісно з ОСОБА_4 вели сімейне життя без укладення шлюбу з весни 2001 року по лютий 2011 року. Відповідач наявність стосунків із позивачем не визнав, своє батьківство заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності такої заяви, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року у справі призначено судово-медичну (імунологічну) експертизу, проведення якої доручено Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи. Дана ухвала суду не виконана у зв'язку з неявкою ОСОБА_4 до експертної установи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2015 року направлено повторно справу до експертної установи для проведення судово-медичної (імунологічної) експертизи та застосовано до ОСОБА_4 примусовий привід, проте ухвала вдруге не виконана у зв'язку з неявкою ОСОБА_4 до експертної установи.

За таких обставин, у зв'язку з ухиленням від проведення судово-медичної (імунологічної) експертизи, внаслідок чого її виконання стало неможливим, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_4 батьком ОСОБА_6.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2016 року, для сприяння всебічного і повного з'ясування обставин справи, призначено у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу.

Відповідно до висновку експертизи від 25 липня 2016 року № 64, проведеної відділенням судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, не є біологічним батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик