АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

16 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача : Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 31 травня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємтсва "Київпастранс" ,третя особа:філія Комунального підприємтсва "Київпастранс" - "Автобусний парк № 6" про визнання звільнення з роботи незаконним,скасування наказу про звільнення,поновлення на роботі,стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Подільського районного суду м Києва віж 31.05.2017 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права та безпідставне не урахування тієї обставини, що він укладав трудовий договір на невизначений строк, заяву про прийняття на роботу строком на 2 місяці написав виходячи з наданої йому для зразку форми заяви. Вважає, що надання свідкам можливості покинути залу судових засідань після їх допиту, суд грубо порушив норми процесуального закону та сприяв спілкуванню свідків між собою.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату і час судового засідання був повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи, подане позивачем, задоволенню не підлягає за відсутності доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання.

Представник відповідача Юрко О.Є. просила апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, позивач був прийнятий на тимчасову роботу на період з 08.12.2015 року по 07.02.2016 року на посаду слюсаря з ремонту автомобілів 3 розряду в Автобусний парк № 6 Комунального підприємства «Київпастранс» (далі КП «Київпастранс») згідно з наказом № 184-к від 07.12.2015 року на підставі поданої ОСОБА_2 заяви про прийняття на роботу від 07.12.2015 року, в якій він просив прийняти його на роботу на посаду слюсаря з ремонту автомобілів 3 розряду тимчасово на 2 місяці з 08.12.2015 року по 07.02.2016 року.

Наказом № 16-к від 05.02.2016 року позивача було звільнено з роботи з 07.02.2016 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позов, суд виходив з того, що між сторонами укладено строковий трудовий договір, цей правочин відповідає чинному законодавству, яке не обмежує сторони у виборі трудового договору, визначаючи умови роботи та інтереси працівника.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Так, статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 статті 23 КЗпП України).

Із змісту заяви позивача від 07.12.2015 року про прийняття його на роботу убачається, що він просив прийняти його на роботу тимчасово, при цьому він зазначив конкретний період своєї роботи з 08.12.2015 року по 07.02.2016 року.

Саме на цей період він і був прийнятий на роботу, про що вказано у наказі про прийняття на роботу, з яким він був ознайомлений та своїх заперечень не висловив.

А відтак, по закінченню терміну дії трудового договору, за відсутності погодження сторін щодо його пролонгації, відповідач міг звільнити позивача з підстав п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України і суд першої інстанції вірно вважав, що таке не порушує прав останнього.

При цьому, на виконання вимог ст. 47 КЗпП України позивачу було видано трудову книжку та проведено розрахунок, що він не оспорює.

Доводи позивача про те, що він мав намір укласти трудовий договір на невизначений строк, свого підтвердження не зайшли і спростовуються дослідженими у суді доказами, яким суд надав належну правову оцінку.

До того ж позивач не вийшов на роботу наступного дня після закінчення терміну дії трудового договору, що свідчить про його обізнаність про припинення дії договору у зв'язку зі спливом терміну роботи, погодженого сторонами.

Із новою заявою про прийняття його на роботу позивач звернувся вже після свого звільнення, а саме 09.02.2016 року.

Відмову у прийнятті на роботу за заявою від 09.02.2016 року у межах даної справи позивач не оскаржував, позовних вимог з цього приводу не заявляв.

Оскільки порушень чинного законодавства при проведенні звільнення позивача з роботи не встановлено, то відсутні підстави для задоволення заявленого ОСОБА_2 позову про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності укладеного між сторонами трудового договору в частині визначення строку його дії колегія суддів не може прийняти до уваги з огляду на свободу укладення договору, відсутність забобони укладення трудового договору на визначений строк з урахуванням прохання про таке працівника та виходячи з його волевиявлення.

Посилання позивача на те, що саме роботодавець примусив його написати заяву на тимчасову роботу ніяким чином ним не доведені.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених в рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційну скаргу не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач :

Судді :

Справа № 754 /3145/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11129/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Неганова Н.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.