АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6571/17 Головуючий 1-ї інстанції - Уханьова І.С.
Справа № 617/854/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спір, що виникає із договорів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма імені Т.Г. Шевченка» про розірвання договору оренди землі,-

ВСТАНОВИЛА:

06 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма імені Т.Г. Шевченка» (далі - СТОВ «Агрофірма імені Т.Г. Шевченка») про визнання договору оренди землі недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 29 грудня 2007 року між ним та СТОВ «Агрофірма імені Т.Г. Шевченка» укладено догові оренди землі № 475-1, зареєстрований у Вовчанському РВ ХАРФДП «ЦДЗК при Держкомземі України», про що у державному реєстрі вчинено запис від 17 червня 2008 року № 1 (далі - договір оренди).

Відповідно до умов даного договору оренди ОСОБА_1 передав у користування СТОВ «Агрофірма імені Т.Г. Шевченка» земельне ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 7,73 га, що розташована на території Червоноармійської сільської ради Вовчанського району Харківської області (далі - земельне ділянка).

Договір оренди не містить істотних умов, визначених ЦК України, ЗУ «Про оренду землі» та постановою Кабінету Міністрів України № 2073 від 25 грудня 1998 року, в редакції, що діяла станом на час укладення договору, а саме відсутні узгоджені в письмовій формі істотні умови щодо визначення орендної плати (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду).

Відповідно до зазначених актів обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, станом на 1 січня кожного року орендна плата повинна індексуватися.

Відповідно до Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» орендар повинен переглянути розмір орендної плати за згодою орендодавця у бік збільшення.

Проте, у зв'язку з невиконанням відповідачем даних вимог розмір орендної плати за договором оренди є меншим ніж розмір земельного податку, який відповідно до п. 9 договору оренди повинен включатися у її вартість, що суперечить приписам п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.

Відсутність в договорі оренди обов'язку відповідача щодо індексації орендної плати та її підвищення спричинило нерівні умови орендодавця та орендара.

З моменту укладення договору оренди по день подання до суду позовної заяви істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору оренди земельної ділянки, а саме, істотно зросли ставки податку на землю, що у своїй вартості перевищує суму орендної плати.

Зважаючи на те, що орендарем сплачується орендна плата в обсязі, що не відповідає гарантованим державною мінімальним виплатам, то таке виконання не може вважатися належним та є істотним порушенням умов договору, просив суд, з урахуванням уточнень, розірвати договір на підставі ст. 652 ЦК України у зв'язку з істотною зміною обставин.

Відповідачем подано до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що при оренді земель приватної власності законодавством не встановлено ні мінімального, ні максимального розміру плати, зважаючи на що, сторони можуть передбачити будь-який розмір.

Зважаючи на те, що сторонами досягнуто домовленості щодо розміру орендної плати під час укладення договору та від позивача не надходило пропозицій щодо зміни умов договору оренди, а орендна плата сплачується у повному обсязі, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року у задоволенні позову про розірвання договору оренди землі відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Під час розгляду справи судом першої інстанції було надано невірної оцінки тому, що індексація орендної плати є істотною умовою договору оренди земельної ділянки та станом на час розгляду справи наявний факт істотної зміни обставин, а саме зростання ставки податку на землю, що в своїй вартості перевищує суму орендної плати. Судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що розмір орендної плати в сумі 500,00 грн. є значно меншим ніж розмір земельного податку, встановленого у 2017 році, що суперечить п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали в повному обсязі.

Представник СТОВ «Агрофірма імені Т.Г. Шевченка» проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, їх представників, свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про розірвання договору оренди земельної ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що договір оренди землі був укладений на 20 років, строк його дії не сплинув, на час розгляду справи даний договір є діючим, умови виконуються відповідачем належним чином, права позивача не порушуються, зважаючи на що підстави для його розірвання відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судове рішення повинне містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, посилання на закон на підставі якого визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах. Колегія суддів вважає рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року таким, що відповідає зазначеним вимогам, висновки суду є вірними та такими, які відповідають зібраним по справі доказам, вимогам ЗУ «Про оренду землі».

Судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 2001 року, серія Р1 номер НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 406, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальна площа якої становить 7,73 га, розташована на території Червоноармійської сільської ради (а.с. 19).

29 грудня 2007 року між позивачем та СТОВ «Агрофірма імені Т.Г. Шевченка» укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 17 червня 2007 року у Вовчанському РВ ХАРФДП «ЦДЗК при Держкомземі України» за № 71, відповідно до якого ОСОБА_1 надає, а СТОВ «Агрофірма імені Т.Г. Шевченка» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Червоноармійської сільської ради Вовчанського району Харківської області. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 56 441,00 грн. Договір укладено на 20 років. Орендна плата видається орендарем один раз на рік, та складає за домовленістю сторін 500,00 грн. у вигляді сільськогосподарської продукції та послуг за цінами орендаря, або за ініціативою орендаря у грошовій формі. У розмір орендної плати входить податок на землю (а.с. 8-11).

Згідно п. 12 вказаного договору оренди, розмір орендної плати переглядається за домовленістю сторін: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 31 договору оренди передбачено, що зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується в судовому порядку.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Статтею 23 вказаного Закону передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини.

Умовами договору оренди прямо передбачено перегляд розміру орендної плати в тому числі в разі настання тих обставин, на які посилався позивач як на підставу розірвання договору - а саме зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції.

Між тим, як встановлено колегією суддів, позивач ОСОБА_1 до відповідача з будь-якими пропозиціями щодо зміни розміру орендної плати, зокрема її збільшення, не звертався.

Оцінюючи положення ст. 652 ЦК України, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог щодо розірвання договору оренди, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Аналіз диспозиції вказаної норми дозволяє дійти висновку, що необхідною передумовою для розірвання договору в судовому порядку є недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання.

Між тим, як встановлено колегією суддів, позивач ОСОБА_1 не звертався до відповідача з пропозиціями щодо приведення договору оренди у відповідність з обставинами, які за його доводами істотно змінились, або щодо його розірвання.

При цьому, як зазначалось вище, договором оренди прямо передбачено можливість перегляду розміру орендної плати в тому числі у зв'язку із зміною розміру земельного податку, підвищенням цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, на що позивач посилався як на істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні договору оренди.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для розірвання договору оренди у зв'язку із істотною зміною обставин.

Також колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для розірвання договору згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» з наступних підстав.

Згідно ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

З правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1449цс17, вбачається наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Вказані вище правові позиції є обов'язковими для судів відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України.

Всупереч вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивачем ОСОБА_1 не доведений факт істотного порушення договору оренди з боку відповідача та наявність підстав для його розірвання згідно ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

Пунктом 1 Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» визнано одним із приоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» внесено зміни до вищезазначеного Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92 та збільшено мінімальний розмір орендної плати до 3 відсотків.

Проте вказані Укази Президента України мають рекомендаційний характер, про що, зокрема, зазначено в Постанові Верховного Суду України від 25 червня 2011 року.

При цьому Указ Президента України від 19 серпня 2008 року № 725 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким запропоновано запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю), виходячи з якого позивачем розраховано суму орендної плати, яку він за його доводами мав отримувати, прийнятий після укладення договору оренди землі.

Крім того, при розгляді справи було встановлено, що відповідач сплачував позивачу орендну плату в розмірі, який значно перевищував суму, яка зазначена в договорі оренди земельної ділянки.

До моменту звернення з позовом до суду ОСОБА_1 будь-яких претензій до відповідача з приводу орендної плати не заявляв.

Його доводи про те, що з 2016 року він не отримував орендну плату, були предметом перевірки суду першої інстанції.

Свідок ОСОБА_5, допитана в суді апеляційної інстанції, показала, що працює касиром у СТОВ «Агрофірма імені Т.Г. Шевченка» та у відомостях про отримання орендної плати розписувався не ОСОБА_1, а його дружина. При цьому ОСОБА_1 під час отримання його дружиною орендної плати перебував поруч та не заперечував проти того, щоб грошові кошти отримала його дружина.

ОСОБА_1 в судовому засіданні також не заперечував проти даних пояснень та зазначив, що його дружина, отримуючи від його імені в касі СТОВ «Агрофірма імені Т.Г. Шевченка» грошові кошти в якості орендної плати за договором оренди земельної ділянки, діяла з його відома та направляла отримані грошові кошти на своє лікування.

Зважаючи на дані пояснення, беручи до уваги той факт, що зазначені грошові кошти (орендна плата) є сумісним майном подружжя та розпорядження ними дружиною ОСОБА_1 вчинене за його згодою, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо несплати йому СТОВ «Агрофірма імені Т.Г. Шевченка» грошових коштів в якості орендної плати та порушення умов договору оренди земельної ділянки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що і зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження при розгляді справи.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 10, 60, 303, 304, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Р.М. Піддубний

Н.П. Пилипчук