АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Ластовка Н.Д.
№ 22-ц/796/3733/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину квартири, вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просила:

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1;

вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1;

зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 6890 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2017 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Посилалася на те, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи, оскільки судом першої інстанції направлялися повідомлення відповідачу за неналежною адресою.

Вказувала, що у даній справі матеріально-правові відносини між сторонами відсутні, а відповідач у справі не має відповідного обов'язку перед позивачем по заявленим позовним вимогам, тобто є неналежною стороною. Зазначала, що вона не є особою, яка здійснює вселення чи реєстрацію місця проживання, а тому заявлені позовні вимоги до неї про вселення є безпідставними.

Посилалася на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а тому й відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання за позивачем права власності на 1/2 частини спірної квартири, вселення позивача до квартири та зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу у користуванні квартирою.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засідання представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності від 17.09.2009 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) квартира АДРЕСА_1 загальною площею 79,30 кв.м належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 03.07.2013 року, який на момент смерті останнього розірвано не було.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

08.08.2015 рокуОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

13.10.2015 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_219.01.2016 року та 18.02.2016 рокузверталасядо приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. із заявамив яких просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на належну їй частку у спадщині, яка складається з квартири АДРЕСА_1, що залишилася після смерті чоловіка ОСОБА_3.

18.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. винесенопостанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку спадкового майна, що залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_3, що складається з квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з ненаданням ОСОБА_2 оригіналу правовстановлюючого документу на вказану квартиру.

Статтею 1216 ЦК України визначено, щоспадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК України визначено, щоу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи до першої черги спадкоємців після померлого ОСОБА_3 відноситься: його дружина ОСОБА_2 та матір ОСОБА_1

Згідно з ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Частиною 1 ст.1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Отже, колегія суддів вважає, що ненадання нотаріусу оригіналу свідоцтва про право власності на спірне спадкове майно позбавляє його можливості видати спадкоємцю ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

А тому є вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Положеннями ч.4 ст.41 Конституції Українивизначено, щоправо власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про вселення позивача у квартиру АДРЕСА_1 та про зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні вказаною квартирою, оскільки позивач як співвласник квартири має право відповідно до ст.383 ЦК України та ст.155 ЖК УРСР використовувати помешкання для власного проживання та вимагати усунення перешкод в його користуванні.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем у справі про визнання права власності в порядку спадкування є спадкоємець, який прийняв спадщину.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що вона не чинить ОСОБА_2 перешкоди у користуванні спірною квартирою колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач зверталася до ОСОБА_1 із претензією в якій просила останню невідкладно надати ключі від квартири АДРЕСА_1 та не чинити перешкоди у вселенні позивача до вказаної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст.109, 122 ЦПК України та не перевірено актуальну адресу місця проживання ОСОБА_1, що позбавило останню бути належним чином проінформованою про дату та час судових засідань колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи представником відповідача неодноразово подавалися до суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.32, 40, 44, 132), а також в матеріалах справи містяться зворотні повідомлення по вручення судових повісток представнику відповідача - ОСОБА_5 (а.с.39, 88, 131).

Розглядаючи спір,суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до обгрунтованоговисновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Відповідно до ст.308 ЦК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції ухвалено правильне судове рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: