Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/2603/16-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 48 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" в особі філії "Житомирське регіональне управління" ПАТ КБ "Приватбанк", фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про поділ боргових зобов'язань подружжя та стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 Просив визнати за відповідачем зобов'язання за договорами про іпотечний кредит від 30 листопада 2007 року і позики від 01 березня 2008 року та стягнути компенсації половини від боргових зобов'язань відповідно у сумах 139 774,33 грн. та 114 495 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 30 липня 2012 року. У період шлюбу вони набули майно, яке поділене рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2015 року. Перебуваючи в шлюбі, 30 листопада 2007 року він із Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» уклав договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого банк надав для поліпшення якості квартири АДРЕСА_1, що перебувала у спільній власності подружжя, кредитні кошти в сумі 253 500 грн. За виконання даного основного договору ОСОБА_2 поручилася. На погашення вищезгаданого кредиту 01 березня 2008 року він уклав із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договір позики. Зазначає, що оскільки кошти за іпотечним договором та договором позики отримані за згодою ОСОБА_2 та витрачені в інтересах сім'ї, а після розірвання шлюбу весь тягар по сплаті боргу ліг лише на нього, то з відповідача підлягає стягненню на його користь половина від боргових зобов'язань, повна невиплачена сума яких на момент розірвання шлюбу складала за договором про іпотечний кредит 279 548,66 грн., а за договором позики - 228 990 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що кошти за договорами про іпотечний кредит та позики витрачені в інтересах сім'ї, а відповідач не довела протилежного. Вважає, що суд не надав належної оцінки доказам, які доводять збільшення вартості спільної квартири у вісім разів після проведення ремонтних робіт за кредитні кошти. Окрім того, відмовляючи у позові з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував, що такий строк має обчислюватися не з дня розірвання шлюбу, а з моменту, коли він дізнався про порушення своїх майнових прав. Вважає безпідставними й пояснення відповідача про необізнаність її про кредитні зобов'язання, оскільки вона є поручителем за договором про іпотечний кредит.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПРК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 1990 року по 30 липня 2012 року (а.с.12 т.1).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18 січня 2016 року залишено без змін, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнано за кожною із сторін право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, автомобіля Volkswagen Transporter та автомобіля Skoda Fabia (а.с.46-50 т.1). У задоволенні решти позову відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та позивачем ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит №ZRZ0GI, за умовами якого банк надав грошові кошти в сумі 253 500 грн. на поліпшення якості квартири АДРЕСА_1, зі строком повернення до 30 листопада 2017 року (а.с.13-16 т.1).

Окрім того, 01 березня 2008 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір безпроцентної позики, за умовами якого позивач отримав безвідсоткову позику в сумі 230 000 грн. видатковими накладними для погашення кредитних зобов'язань за вищевказаним договором про іпотечний кредит (а.с.29-30).

Відповідно до частини четвертої ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої вставлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Так, рішенням Богунського районного суду від 17 листопада 2015 року встановлено, що за кредитні кошти був закуплений товар та устаткування для підприємницької діяльності (а.с.50 т.1). Рішення суду набрало законної сили, а тому встановлені у ньому обставини для розгляду даної справи мають преюдиційне значення, тобто вони не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Відтак належними та допустимими доказами доведено, що кошти, які були отримані за договором про іпотечний кредит, не були використані в інтересах сім?ї. Доводи апеляційної скарги з цього приводу ґрунтуються на переоцінці доказів, які були надані суду першої інстанції та який їх оцінив в сукупності. Апеляційній інстанції інших доказів не надано.

Що ж стосується договору безпроцентної позики, то у судовому засіданні відповідач пояснила, що такий договір навіть якщо й укладався, то без її згоди та про його існування вона обізнана не була. Пояснення відповідача належними та допустимими доказами не спростовані. Врахуванню ж підлягають борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім?ї (ч.2 ст.65 СК України).

Окрім того, борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями підлягають врахуванню при поділі майна. Майно ж рішенням Богунського районного суду від 17 листопада 2015 року поділено.

Доводи апеляційної скарги про відмову в позові за пропуском строку позовної давності спростовуються самим рішенням, яке оскаржується, а саме, його мотивувальною частиною. Так, проаналізувавши системно положення норм ст.20, ч.2 ст.72 СК України, ст.ст.256, 261, частин 3 та 4 ст.267 ЦК України, які регулюють поняття позовної давності, початок перебігу, наслідки спливу та спеціальні норми сімейного законодавства, які регулюють застосування позовної давності до вимог, що випливають із сімейних відносин, зокрема, застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову не за пропуском строку позовної давності, а по суті. Необхідність такого системного аналізу пояснюється наявністю у матеріалах справи заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності (а.с.130 т.1). Суд першої інстанції у даному випадку дотримався вимог ст.213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення, при цьому не безпідставно пославшись на положення ч.3 ст.61 ЦПК України.

За таких обставин суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: