РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, Хмельницьке бюро технічної інвентаризації про звільнення з незаконного користування спільної власності, виселення, усунення перешкод у проживанні та користуванні власністю, зобовязання до вчинення дій, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 жовтня 2002 року він та відповідач ОСОБА_2 придбали у рівних частках квартиру № 82, що по вул. Зарічанській, 50 м. Хмельницького. Однак, ОСОБА_2 без його згоди 10.08.2012 р. вигнав з квартири його матір ОСОБА_5, дружину ОСОБА_6 та двох дітей на вулицю, а квартиру передав в оренду відповідачу ОСОБА_7 разом з його часткою у праві власності та його майном, чим відповідачі перешкоджають йому та його сімії у користуванні та володінні зазначеною квартирою та майном. Зазначає, що зазначеними діями йому було завдано матеріальну шкоду, внаслідок викрадення його майна та моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях. А тому, збільшивши остаточно позовні вимоги, просить : зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та третіх осіб не чинити йому, його матері ОСОБА_5, дружині ОСОБА_6, його дітям ОСОБА_8, ОСОБА_9 та іншим членам сімї перешкоди у проживанні та реєстрації у квартирі № 82, що по вул. Зарічанській, 50 м. Хмельницького; зобовязати ОСОБА_3 звільнити квартиру № 82, що по вул. Зарічанській, 50 м. Хмельницького; зобовязати відповідні органи висилити з квартири № 82, що по вул. Зарічанській, 50 м. Хмельницького ОСОБА_3 та осіб, які там перебувають; стягнути з ОСОБА_3 100 000,00 грн. моральної шкоди та 500 000,00 грн. матеріальної шкоди; зобовязати Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради зареєструвати у квартирі № 82, що по вул. Зарічанській, 50 м. Хмельницького матір ОСОБА_5, дружину ОСОБА_6 та двох дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9 та його ОСОБА_1; зобовязати Хмельницьке бюро технічної інвентаризації виготовити технічний паспорт на нього на ? квартири № 82, що по вул. Зарічанській, 50 м. Хмельницького.

Позивач в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Вказав, що рішенням суду від 31.05.2016 р. встановлено, що йому чиняться перешкоди, а тому такі обставини не підлягають доказуванню.

Відповідачі та треті особи, будучи належним чином повідомленні, в судове засідання не зявилися, клопотань не надходило.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову, внаслідок наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що 29 жовтня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали у рівних частках квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 58,9 кв. м. На дану частку квартири державним вмконавцем в межах виконавих проваджень про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 19.04.2016 р. накладено арешт, проведено оцінку та здійснюються заходи щодо виконання виконавчих листів.

При цьому, відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 31.05.2016 р. (набрало законної сили 02.11.2016 р) визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 14.08.2003 року № 695 «Про надання дозволу на реконструкцію квартир, реконструкцію будинків, споруд, благоустрій територій, внесення змін та доповнень в рішення виконкому та видачу архітектурно-планувального завдання» в частині надання дозволу на реконструкцію квартири АДРЕСА_2 під магазин продовольчих товарів з влаштуванням окремого входу приватному підприємцю ОСОБА_2 Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23 грудня 2014 року № 795-В «Про надання дозволу на розміщення та експлуатацію обєкту торгівлі - магазину Зарічанський» по торгівлі продовольчими товарами приватному підприємцю ОСОБА_2Й». Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 та членам його сімї у користуванні та проживанні в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Даним рішенням встановлено, що 14 серпня 2003 року рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_2 на тимчасове використання та реконструкцію квартири АДРЕСА_1 під магазин продовольчих товарів з влаштуванням окремого виходу, а 23 грудня 2004 року рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_2 на розміщення та експлуатацію об'єкту торгівлі у вищевказаному приміщенні. При цьому, 01.04.2015 року ОСОБА_2 передав в оренду ОСОБА_3 нежитлове приміщення по вул. Зарічанській, 50 в м. Хмельницькому.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією (ст. 41) України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Частиною. 1 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 387 даного Кодексу, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.19 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Отже, позивач на підставі ст. 387 ЦК України повинен довести, а суд відповідно встановити факти, які доводять право власності позивача на майно і право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідача майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна.

Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач посилаючись на рішення суду від 31.05.2016 р. та ухвалу ВССУ від 17.02.2016 р. вказує що йому та його сімї продовжують чинитися перешкоди у користуванні власністю, а тому позов просить задовольнити.

Проте позивач ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу того, що після ухвалення рішення Хмельниницьким міськрайонним судом від 31.05.2016 р. квартира № 82, що по вул. Зарічанській, 50 м. Хмельницького та майно, на яке посилається позивач, знаходиться у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чи у інших осіб (яких позивач не вказав, що унеможливлює їх встановлення) і що йому даними особами чиняться перешкоди. Також не надано доказів того, що ОСОБА_2 продовжує чинити перешкоди у користуванні житлом та реєстрації йому та членам його сімї.

Позивачем не надано суду доказів, а судом не встановлено, що його право на користування квартирою № 82, що по вул. Зарічанській, 50 м. Хмельницького та майном після ухвалення рішення Хмельниницьким міськрайонним судом від 31.05.2016 р. порушено (яким чином порушено, ким порушено), не визнано (хто не визнає, чим підтверджено факт невизнання права) або оспорено (ким оспорено, яким способом оспорено).

Не встановлено такого факту і при дослідженні в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, які були витребувані судом за клопотанням позивача.

До того ж, довіреність на представництво матері та дружини позивач не надав, а матір та дружина не позбавлені можливості звернутися до суду в разі порушення їх прав.

Судом також не встановлено, а позивачем не надано доказів того, що йому завдано майнової та моральної шкоди, внаслідок протиправних дій відповідачів.

Щодо зобовязання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради зареєструвати у квартирі № 82, що по вул. Зарічанській, 50 м. Хмельницького матір ОСОБА_5, дружину ОСОБА_6 та двох дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9 та його ОСОБА_1 та зобовязання Хмельницьке бюро технічної інвентаризації виготовити технічний паспорт на позивача на ? квартири № 82, що по вул. Зарічанській, 50 м. Хмельницького, то позивачем обрано невірний спосіб захисту свої прав.

Так, cтаттею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження.

Реєстрація місця проживання здійснюється в день подання документів про реєстрацію. Для реєстрації особа подає перелік документів, передбачених ст. 6 зазначеного Закону. А технічний паспорт виготовляється БТІ на замовлення власника.

При цьому, позивач не надав суду доказів, що ним було здійснено відповідні звернення, тобто такі вимоги є передчасними, до того ж заявлені до третіх осіб.

У разі якщо заявнику буде відмовлено у реєстрації місця проживання та у виготовленні технічного паспорта, він не позбавлений можливості оскаржити дії посадових осіб в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

ухвалив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, Хмельницьке бюро технічної інвентаризації про звільнення з незаконного користування спільної власності, виселення, усунення перешкод у проживанні та користуванні власністю, зобовязання до вчинення дій, стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя