У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 вересня 2013 року ОСОБА_4 в громадському місці, а саме: на ринку «Евіс», у присутності свідків, вигукувала на її адресу нецензурні висловлювання в непристойній та принизливій формі, чим принизила її честь, гідність та ділову репутацію.

Позивач просив визнати відомості, розповсюджені ОСОБА_4 відносно неї, такими, що порочать її честь і гідність, та зобов'язати ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію у спосіб, викладений у позовній заяві.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процессуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_3 не підтвердила належними та безспірними доказами факт вчинення ОСОБА_4 дій, які завдають шкоди та принижують честь і гідність. Пояснення свідка ОСОБА_5 не можуть вважатися належним доказом через наявність неприязнених стосунків свідка з відповідачем.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що відповідачем не спростовано доводів позивача про поширення інформації, внаслідок якої порушено особисті немайнові права ОСОБА_3 Зазначені обставини підтверджені показами свідків. ОСОБА_4 своїми суб'єктивними думками та оціночними судженнями у брутальній та непристойній формі, які висловлювала в присутності інших осіб, спричинила позивачці душевні страждання.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду апеляційної інстанцій є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Установлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки, внаслідок яких 29 вересня 2013 року ОСОБА_4 на ринку «Евіс», у присутності продавців та покупців ринку, висловлювала на адресу ОСОБА_3 образливі і нецензурні висловлювання у формі грубих і брутальних слів.

Встановлюючи доведеність факту образливих висловлювань ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив із показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Таким чином, судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що твердження ОСОБА_4 про те, що вона взагалі не ображала позивача та нецензурно на її адресу не висловлювалася, не знайшли свого підтвердження, що передбачено положеннями ст. ст. 57-60 ЦПК України та спростовано матеріалами справи.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Отже наявні підстави для відшкодування моральної шкоди у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 висловлювалася в присутності інших осіб на адресу ОСОБА_3 у брутальній та непристойній формі.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (п. 9).

За таких обставин, визначаючи розмір моральної шкоди, яка заподіяна ОСОБА_3 у сумі 500 грн, суд апеляційної інстанції правильно виходив із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик