Справа № 345/2970/16-ц
Провадження № 22-ц/779/789/2017
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Беркій О.Ю.

секретаря Турів О.М.,

з участю представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним окремої частини договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду від 20 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась з даним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про поновлення строку щодо оспорення договору дарування та визнання недійсним договору дарування 11/25 частини домоволодіння №211 по вул. Шевченка в смт. Войнилів Калуського району, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 22 жовтня 2007 року, в частині дарування криниці (№1).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 20 березня 2017 року позов задоволено. Поновлено строк для звернення до суду з позовною заявою про визнання окремої частини правочину недійсним. Визнано недійсним договір дарування 11/25 частини домоволодіння №211 по вул. Шевченка, що в смт. Войнилів Калуського району, від 22.10.2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за № 6467, в частині дарування криниці(№1).

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність рішення суду вимогам законності та обґрунтованості, просив скасувати рішення. відмовивши у задоволенні позову.

Вислухавши представника апелянта, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.303 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необгрунтованою, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 256, 257, 203, 215, 217, 717 ЦК України, встановивши, що про порушення права ОСОБА_3 стало відомо лише у вересні 2013 року, тому нею пропущено строк на оспорювання договору дарування з поважної причини, ОСОБА_5 (дарувальник) не володіла правом власності на спірну криницю, тому дійшов висновку, що укладення договору дарування від 22.10.2007 року суперечить вимогам ст.203 ЦК, а зміст даного правочину в частині дарування криниці№1 суперечить ч.2 ст.718 ЦК України, поновивши пропущений строк спливу позовної давності.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також нормам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 20.03.1979р. ОСОБА_7 була власником ? частини у спільній сумісній власності з чоловіком ОСОБА_8 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого селищі Войнилів по вул. Леніна (Шевченка), 211, двох сараїв, паркана та колодязя (а.с.5), а також набула права власності на ? частину зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами, зокрема колодязем, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 березня 1979 року після смерті свого чоловіка ОСОБА_8, яка настала 29 січня 1978 року (а.с.73).

Станом на 1979 рік на земельній ділянці, закріпленій за домоволодінням наявний колодязь, споруджений у 1957 році, що підтверджується відомостями, які містяться у свідоцтвах про право власності на ? частину будинковолодіння, про право на спадщину за законом, та матеріалами інвентаризаційної справи (а.с.148, 204-зворот) та не оспорюється сторонами у судовому засіданні.

За змістом договору дарування від 26.12.1979 року ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла у дар належну ОСОБА_9 на праві особистої власності ? будинку, що знаходиться в селищі Войнилів по вул.Леніна (Шевченка), 211, жила площа якого становить 39.1 м.2,будинок одноповерховий, деревяний критий шифером з прилягаючими до нього господарськими будівлями, сарай камяний, сарай дощаний (а.с.6-7).

Рішенням Народного суду Калуського району Івано-Франківської області від 25.02.1983 року, яке набрало законної сили, виділено у власність ОСОБА_7 частину житлового будинку в смт. Войнилів по вул. Леніна(Шевченка), 211, Калуського району, а саме частину веранди площею 5,2 м.кв., коридор, площею 5,48 кв.м., комору, площею 6,77 кв.м., кімнату №1, що становлять 14/25 ідеальних долі, а з господарських споруд виділено стайню. Відповідачці ОСОБА_5 залишено у власності частину веранди, площею 4,4 кв.м., кухню площею 12,17 кв.м. і кімнату №2 площею 17,17 кв.м., що становить 11/25 ідеальної долі. З погосподарських споруд залишено у власності стодолу та дровітню (а.с.9-10).

Із акту конкретного користування від 04 вересня 2007р., складеного представником Івано-Франківського ОБТІ, наявного у матеріалах інвентаризаційної справи на будинок, встановлено, що у результаті уточнення конкретного користування у спільній власності частинами будинковолодіння у користуванні ОСОБА_5 знаходилася криниця № 1, з чим погодилася ОСОБА_7 (а.с.207).

22.10.2007 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір дарування 11/25 частин домоволодіння, а саме житлового будинку (А) приміщення № 2-5 та 2-6 площею 31 кв.м., в прибудові (А2) приміщення №2-1, площею 3,9кв.м., приміщення 2-2, площею 4,8кв.м., приміщення № 2-3 площею 12,5 кв.м., частина приміщення 2-4, площею 2,8кв.м., у веранді (а) - частина приміщення № 2-4, площею 4,5кв.м., сходи (а2), площею 3кв.м., стодола (Д) площею 17кв.м., шопа (Е) площею 15кв.м., літня кухня (Є) площею 28,3кв.м., стайня (Ж) площею 29,1кв.м., стодола (3) площею 20,1кв.м., вбиральня (І) площею 1,8кв.м., криниця (№1), ворота (№3), площею 5.3кв.м., ворота (№4), площею 8,5кв.м., огорожа (№6), площею 33 кв.м., огорожа (№7), площею 56,8кв.м., огорожа (№8) площею 7,8кв.м., розташовані за адресою вул. Шевченка, 211, смт. Войнилові, Калуського р-ну (а.с.8).

ОСОБА_9 померла 30.01.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НМ № 089113 від 02 лютого 2009р. (а.с.15)

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 23 січня 2017 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 визнано право власності на спадкове майно за заповітом після смерті баби ОСОБА_9, яка померла 30.01.2009р., що складається із 14/25 ідеальних частин будинковолодіння, розташованого по вул. Шевченка, 211, смт. Войнилів Калуський району Івано-Франківської області, а саме в житловому будинку під літерою «А», приміщення № 1-1 площею 5,5м2; приміщення № 1-2 площею 6,8м2; приміщення № 1-3 площею 21,9м2, веранди позначеної «ІІ» площею 5,3м2, стайні під літерою «Б», шопи під літерою «В», вбиральні під літерою «Г». (а.с.61-64)

В силу статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Враховуючи те, що первісний власник будинковолодіння ОСОБА_9 26.12.1979 року подарувала ОСОБА_5 ? частину житлового будинку разом з господарськими спорудами, то ОСОБА_5 набула права користування усіма господарськими спорудами, прилеглими до цього житлового будинку, нарівні з ОСОБА_9, а у результаті поділу будинку з виділенням часток обох співвласників за рішенням народного суду Калуського району Івано-Франківської області від 25.02.1983 року ОСОБА_9 набула права власності на окремі приміщення будинку та господарську споруду стайню, а ОСОБА_5 на визначені їй приміщення житлового будинку та із господарських споруд - стодолу та дровітню. Усі інші господарські споруди, прилеглі до будинку, зокрема і криниця, залишилися у спільному користуванні співвласників, що не суперечило положенням ст.ст. 113, 115 та 117 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, чинного на час виникнення правовідносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_5.

Оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що первісний власник будинковолодіння ОСОБА_9 розпорядилася господарською спорудою криницею на користь ОСОБА_5, акт конкретного користування від 04 вересня 2007р. не свідчить про перехід права власності на криницю до ОСОБА_5, оскільки не є правовстановлюючим документом, на підставі якого можуть виникати, змінюватися або припинятися правовідносини, але є тим документом, який підтверджує факт спільного користування криницею обома співвласниками, тому з урахуванням того, що позивач є спадкоємцем прав та обовязків спадкодавця ОСОБА_9, колегія суддів дійшла висновку про порушення оспорюваним договором дарування в частині відчуження криниці № 1 її прав. Отже, суд першої інстанції правильного зазначив, що ОСОБА_5 не набула права власності на криницю, а це майно (криниця № 1) на момент укладення оспорюваного договору дарування належало обом співвласникам і докази того, що ОСОБА_9 давала згоду на перехід права власності на криницю до ОСОБА_5 суду не надані, тому вона не мала права її відчужувати, правильно визнав договір дарування в частині відчуження криниці № 1 недійсним, поновивши позивачу строк для звернення до суду.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування або зміни рішення суду, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_10

ОСОБА_11