АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/156/17Головуючий по 1 інстанції Колода Л.Д.
Категорія: 19,27 Доповідач в апеляційній інстанції Карпенко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючої Карпенко О.В.

суддів Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та 3 % річних,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу; представника ОСОБА_3 -ОСОБА_5, яка просила відхилити апеляційну скаргу, колегія суддів,-:

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та 3% річних, посилаючись в обгрунтування заявленого позову на те, що згідно розписки від 08.02.2013 року він надав відповідачу в борг гроші в сумі 20 000 доларів США. Строк, до якого мав бути повернутий борг, в розписці не зазначався.

ОСОБА_3 вказує, що 27 та 29 травня 2015 року направив на адресу ОСОБА_2 вимоги про повернення грошових коштів за розпискою, але відповідач на вказані вимоги ніяким чином не відреагував та борг не повернув.

Позивач вказує, що загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед ним згідно розписки становить 448 400,00 грн., із розрахунку 20 000,00 х 22,42 (за офіційним курсом НБУ, який на 09.09.2015 року становить за 1 долар = 22,42 грн.)

Крім того, зазначає ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов'язання, то зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ОСОБА_2 відмовляється в добровільному порядку повертати обумовлені розпискою кошти, а також кошти, що підлягають стягненню із нього у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання, вказує ОСОБА_3, він змушений за захистом своїх прав звертатися до Придніпровського районного суду м. Черкаси із даним позовом та просив постановити судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на свою користь борг за розпискою в сумі 448 400 грн. та 3 % річних в сумі 3 390, 64 грн., а всього 451 790,64 грн., а також понесені ним судові витрати по справі.

У червні 2016 року представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, просив суд постановити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 498 200,00 грн., 3% річних в розмірі 15 478,32 грн., інфляційні у розмірі 35 404,30 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 800,00 грн., витрати пов'язані з наданням юридичних послуг в розмірі 3 375,00 грн., а всього стягнути 554 257,62 грн.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 5 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 - задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 498 200,00 грн., 3% річних в розмірі 15 478,32 грн., інфляційні у розмірі 35 404,30 грн., витрати пов'язані з наданням позивачу платних юридичних послуг в розмірі 3 375,00 грн., а всього стягнуто 554 257,62 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 5 542,57 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору по суті, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам даної справи, просить заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 5 жовтня 2016 року скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

П. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційне провадження у вказаній справі відкрито до набрання чинності редакції ЦПК України (15 грудня 2017 року), а тому розгляд скарги, у відповідності до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, продовжується за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, подана ОСОБА_2 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Як вбачається із наявних матеріалів справи, згідно розписки від 08 лютого 2013 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 в борг гроші в сумі 20 000 доларів США, без зазначення терміну їх повернення. (т.1. а.с. 6)

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З'ясувавши в ході розгляду справи її фактичні обставини та встановивши на їх підставі правовідносини, які виникли між сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність договірних відносин, які витікають із договору позики. На підтвердження укладення між сторонами саме договору позики свідчить оригінал розписки, який мається у позикодавця ОСОБА_3,у зв'язку із чим посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на відсутність між сторонами будь - яких зобов'язань за договором позики є нічим неаргументованими.

Також є необґрунтованими посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на відсутність із сторони позивача вимог, направлених апелянту щодо необхідності повернення обумовленої розпискою грошової суми, оскільки, по-перше, в матеріалах справи наявні документи, підтверджуючі направлення ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_2 письмових вимог щодо повернення позичених грошей/т.2 а.с.19-22/, а по-друге, саме звернення ОСОБА_3 до суду із відповідним позовом щодо повернення обумовленої розпискою від 8.02.2013 року грошової суми свідчить про невиконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань по поверненню позики в строки, передбачені ч.1 ст.1049 ЦК України.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2. ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошова зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Врахувавши вищевказані положення закону, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових передумов для стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних в розмірі 15 478,32 грн. та інфляційних втрат у розмірі 35 404,30 грн.

Є необґрунтованими посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції стягнуто із нього на користь позивача безпідставно завищені суми самого боргу за розпискою, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, яка зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони ОСОБА_2 на адресу суду не було надано будь-яких об'єктивних доказів, які б спростовували дані наданого позивачем ОСОБА_3 розрахунку заборгованості в цілому або його окремих складових.

Інші доводи апелянта ОСОБА_2 не є суттєвими, були предметом дослідження суду і не дають підстав для задоволення апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни або скасування не знаходить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та 3 % річних - відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених цивільно-процесуальним кодексом України.

Головуюча

Судді: