Справа № 591/1010/17
Провадження № 2/591/1218/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого: судді Бурда Б.В. при секретарі: Гребенькової О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, яка є колишньої дружиною його сина. Зазначив, що відповідач в березні 2016 року забрав свої речі та залишив спірну квартиру, з того часу відповідач у спірному приміщенні не мешкає та не бере участі в його утриманні. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.
Представник відповідач пояснив, що відповідач у квартирі не мешкає з березня 2016 року.
Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, але до суду повторно не зявився. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази подані сторонами, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом було встановлено, позивач на підставі Свідоцтва про право власності є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі в якості члена сімї власника зареєстрована відповідач колишня невістка позивача. Як вбачається з копії рішення суду шлюб між відповідачем та ОСОБА_3 (сином позивача) розірвано 18 липня 2016 року Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про право власності, рішення суду, довідкою експлуатуючої організації та довідкою про зареєстроване місце проживання відповідача.
Також встановлено, що відповідач у продовж тривалого часу ( з кінця лютого - початку березня 2016 року), більше ніж один рік, у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, що підтверджується поясненнями представника позивача, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
З пояснень свідків ОСОБА_6 вбачається, що відповідач наприкінці лютого чи на початку березня 2016 року добровільно залишила спірну квартиру, забрала речі та меблі та стала жити в іншому місці.
З пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що у спірній квартирі тривалий час, щонайменше з травня 2016 року і до цього часу ніхто не мешкає..
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положенням ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до положень ст. 405 ЦК України - Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може подати до Зарічного районного суду м. Суми заяву про його перегляд.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя