Справа № 459/3900/16 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1882/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди,-

в с т а н о в и л а:

7 грудня 2015 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди в розмірі 90 692,06 грн., страхової франшизи в сумі 1 000 грн., моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. та судовтх витрат. В обґрунутування позовоу посилається на те, що з вини відповідача відбулася ДТП, внаслідок якої належний йому автомобіль отримав технічні ушкодження. Сума страхового відшкодування 46 447,13 грн. є недостатньою, оскільки вартість відновлювального ремонту становить 137 139,19 грн. Тому вважає, що на підставі ст. 1194 ЦК України відповідач повинен відшкодувати різницю у розмірі 90 692,06 грн. У добровільному порядку вказані суми відповідач не відшкодовує. Просить позов задвольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 84 900 грн. майнової шкоди та 1 000 грн. страхової франшизи. Стягнуто з відповідача в користь позивача судовий збір в розмірі 970 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість; порушення судом норм матеріального і процесуального права. Просить оскаржуване рішеннязмінити, в частині задволених вимог, - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що настанню ДТП сприяла груба необережність позивача. Вказує, що суд не надав належної оцінки висновкам експертиз та показам свідків. Стверджує, що розмір майнової шкоди не перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить таку задовольнити.

Позивач, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в частині стягнення 84 900 грн. майнової шкоди цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 22 серпня 2015 року о 17 годині 40 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ-2109, державний реєстраційний номер BC 5834 BM, на автодорозі Жовква-Червоноград-Володимир-Волинськ-Ковель, не вибрав безпечної швидкості та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого відбулося зіткнення з належним позивачу автомобілем «Opel Omega», державний реєстраційний номер т4 ЕХ7291, який отримав технічні ушкодження.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 25 вересня 2015 року встановлено, що дана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_4

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована ПАТ СК «АХА Страхування», що стверджується договорм страхування №CON/I/MTPL01 /0646641-АІ/4230301 від 12 листопада 2014 року. Ліміт відповідальності страховика становить 50 000 грн.

Страховим актом № 1.102.15.03538/ Vesko24338 від 20 листопада 2015 року, платіжним дорученням № 208012 від 23 листопада 2015 року стверджується, що ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 46 447,13 грн. Цю обставину позивач не заперечує.

Згідно звіту № 2192/15 від 31 жовтня 2015 року про оцінку автомобіля «Opel Omega» вартість його відновлювального ремонту внаслідок пошкодження дорівнює ринковій вартості автомобіля, оскільки вартість відновлення перевищує дійсну ринкову вартість автомобіля.

Задовольняючи позов в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 84 900 грн., суд першої інстанції виходив з того, що є доведеною вина відповідача у пошкоджені автомобіля позивача внаслідок ДТП. Встановлено, що позивач отримав страхову виплату сумі 46 447,13 грн., проте її розмір обєктивно не покриває вартість відновлювального ремонту, що становить 131 347,13 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду в заначеній частині, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у звязку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, повязані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обовязок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено,що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням викладеного, розмір завданої позивачеві майнової шкоди визначається як різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» порядок відшкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо- транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо- транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди.

Позивач не визнав автомобіль фізично знищеним, провів його відновлення шляхом ремонту. На час розгляду справи судом автомобіль був відновлений. Докази про вартість транспортного засобу після ДТП та розмір витрат на відновлення автомобіля не надані.

Суд першої інстанції не виконав вимог ст.ст. 10,57-61 ЦПК України та ст. 143 цього Кодексу, згідно якої для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу.

Таким чином, розглядаючи даний спір та ухвалюючи рішення у справі, суд не звернув уваги та не надав належної правової оцінки тим обставинам, що шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки і питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому, повинно вирішуватися з урахуванням шкоди, спричиненої в результаті взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Для визначення межі відповідальності та розміру збитків, які підлягають відшкодуванню, суду належить встановити величину таких; зокрема, шляхом проведення експертизи.

Для забезпечення всебічного і повного зясування обставин справи, засад змагальності сторін, за приписами ст. 10 ЦПК України апеляційний суд розяснив позивачеві його права, обовязки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз. Позивач не виявив бажання скористатися такими правами.

Колегія суддів при вирішенні спору виходить з доказів, що надані сторонами.

Докази, які б достовірно підтверджували, що величина збитків внаслідок пошкодження автомобіля позивача перевищує страхову виплату, відсутні.

Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що в частині стягнення з відповідача в користь позивача 84 900 грн. майнової шкоди рішення підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

З висновками суду про стягнення з відповідача в користь позивача франшизи в розмірі 1 000 грн. колегія суддів погоджується.

В решті рішення не оскаржується і не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України рішення в частині розподілу судових витрат підлягає зміні із зменшенням судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, до 243,60 грн.

Керуючись ст. 303, п.1, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,309,313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 84 900 грн. майнової шкоди, - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові. В частині розподілу судових витрат рішення змінити та зменшити суму судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3, до 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді