Провадження № 2-о/742/109/17
Єдиний унікальний № 742/1712/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Бездідько В.М., за участю секретаря судового засідання Хотінь Ж.О., розглянувши в судовому засіданні в м Прилуки цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа військова частина - польова пошта НОМЕР_1 про встановлення факту отримання травми під час виконання бойового завдання ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту отримання травми під час виконання бойового завдання, мотивуючи її тим, що виконуючи свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, її суверенітету та територіальної цілісності в період з 07.07.2014 року, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2014 року №144 вибув у службове відрядження для участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області з метою виконання службових (бойових) завдань та перебував там по 01.09.2014 року (дані обставини підтверджуються довідками від 13.10.2014 №2377 та від 20.11.2014 №4442 військової частини НОМЕР_1 , які додаються). 05.08.2014 року під час чергового артилерійського обстрілу литовища, де він на той час проходив службу, від сильного вибуху його відкинуло на бетонну плиту, внаслідок чого отримав травму спини та втратив свідомість. Декілька днів не міг ходити та лікувався. 15 травня 2015 року заявнику було видано посвідчення серії НОМЕР_2 , яке надає пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Відповідно до свідоцтва про хворобу № 123-п від 22.01.2015 року госпітальна ВЛК психоневрологічного профілю ГВМКЦ «ГВКГ» МО України за розпорядженням ТВО командира в/ч польова пошта НОМЕР_1 від 30.12.2014 №4128 було проведено його огляд та встановлено, що він призваний на військову службу за мобілізацією. Перед призовом медичне обстеження не проходив. З 07.07.2014 року по 01.09.2014 року перебував у зоні АТО. Неодноразово лікувався стаціонарно з приводу хронічного дискогенного радикуліту, після лікування надавалось звільнення від виконання службових обов`язків на 15 діб. Після поновлення навантажень біль посилювався. Оглядався нейрохірургом, від запропонованого оперативного лікування відмовився. В зв» язку з тим, що обов`язки військової служби в повному обсязі виконувати не може, командиром частини скерований до ГВМКЦ «ГВКГ» на лікування та проходження ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби. Під час медичного обстеження при проведенні ФГДС виявлено гостру виразку цибулини дванадцятипалої кишки. Перебував на обстеженні і лікуванні: в/ч НОМЕР_3 з 13.10.14 по 24.10.14, з 10.11.14 по 19.11.14, з 02.12.14 по 12.12.14, ГВМКЦ «ГВКГ» з 02.01.15 по теперішній час. Згідно свідоцтва про хворобу № 123-п від 23.01.2015 року з висновком військово-лікарської комісії вбачається, що захворювання (травма) ОСОБА_1 пов`язані з проходженням військової служби та його визнано непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатним у військовий час. Звернення заявника до командира військової частини НОМЕР_1 про надання довідки щодо причин та обставин отримання травми залишилось без відповіді. А оскільки для отримання одноразової грошової допомоги в порядку перебаченого ст.ст. 16-16-4 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» необхідно встановлення факту отримання ним травми (захворювання ) під час виконання бойового завдання у зоні проведення антитерористичної операції на боці сил АТО, у забезпеченні проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської області в зв`язку з чим заявник і звернувся до суду за захистом своїх прав.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи військової частини польова пошта НОМЕР_1 Мірошниченко О.В. заявлені вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 показали, що 05 серпня 2014 року під час чергового артилерійського обстрілу на Луганському литовищі солдат ОСОБА_1 отримав травму, а саме під час обстрілу пролунала команда в укриття та коли вони бігли ховатися пролунав потужний вибух внаслідок чого ОСОБА_4 відкинуло в бік до бетонної плити. Коли вони підбігли до нього він був непритомний, вони забрали його та понесли до укриття там і привели його до тями. ОСОБА_1 повідомив, що в нього сильний біль у районі поясниці (хребта), після цього випадку він пару днів практично не ходив.
Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Частиною 1ст. 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
У заяві ОСОБА_1 ставиться питання щодо встановлення факту того, що він 05 серпня 2014 року отримав травму (захворювання) під час виконання бойового завдання по захисту України від незаконних збройних формувань в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області з 07.07.2014 року по 01.09.2014 року.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно ч.1ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Пунктом 3 частини 1статті 3 Закону України "Про основи національної безпеки України" об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.
Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є Збройні сили України (ст. 4 Закону України "Про основи національної безпеки України").
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.(ст. 65 Конституції України).
Відносно військовослужбовців Збройних Сил, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції на державному рівні розроблено механізм встановлення статусу учасника бойових дій.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.05.2015 року (а.с.6).
Згідно довідки №4442 від 20.11.2014 року, виданої командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачається, що солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 07.07.2014 року по 01.09.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с. 7)
Відповідно до свідоцтва про хворобу № 123-п від 23.01.2015 року госпітальна ВЛК психонервологічного профілю ГВМКЦ «ГВКГ» МО України за розпорядженням ТВО командира військової частини пп НОМЕР_1 від 30.12.2014 року № 4128 провела огляд ОСОБА_1 1981 року народження та встановила наступне: призваний на військову службу за мобілізацією. Перед призовом медичне обстеження не проходив. З 07.07.2014 року по 01.09.2014 року перебував у зоні АТО. Неодноразово лікувався стаціонарно з приводу хронічного дискогенного радикуліту, після лікування надавалось звільнення від виконання службових обов`язків на 15 діб. Після поновлення навантажень біль посилювався. Оглядався нейрохірургом, від запропонованого оперативного лікування відмовився. В зв» язку з тим, що обов`язки військової служби в повному обсязі виконувати не може, командиром частини скерований до ГВМКЦ «ГВКГ» на лікування та проходження ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби. Під час медичного обстеження при проведенні ФГДС виявлено гостру виразку цибулини дванадцятипалої кишки. Перебував на обстеженні і лікуванні: в/ч НОМЕР_3 з 13.10.14 по 24.10.14, з 10.11.14 по 19.11.14, з 02.12.14 по 12.12.14, ГВМКЦ «ГВКГ» з 02.01.15 по теперішній час. (а.с.8).
Таким чином, госпітальна ВЛК зробила висновок що вищевказані травми пов`язані з проходженням військової служби.
У п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, а також листі Верховного суду України «Судова практика про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року розяснено, що справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, якщо заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення і чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Дані правовідносини регулюються ч. 2 ст. 256 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Законом України від 06 травня 2014 року № 1233 «Про внесення зміни до статті 6 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який набрав чинності з 22.05.2014 року, розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій.
Так, учасниками бойових дій, згідно з п.19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зазначається, що особами, які належать до учасників бойових дій є: військовослужбовці (резервісти, військовозобовязані) та працівники, зокрема, Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Суд вважає, що у ОСОБА_1 є право звернення до суду з вимогами про встановлення факту отримання травми (захворювання) під час виконання бойового завдання по захисту України від незаконних збройних формувань в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області, з огляду на вищезазначене, а також в сенсі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знайшло своє відображення у рішеннях Європейського Суду з прав людини (справа «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom) від 15 листопада 1996 року та «Іванов проти України» від 5 квітня 2005 року).
Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Зважаючи на вищенаведене,та те, що заявник підтвердив викладені в заяві обставини належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, про задоволення заяви про встановлення факту отримання заявником травми під час виконання бойового завдання, оскільки ОСОБА_1 відповідно до наданих письмових доказів приймав участь у бойових діях під час проведення антитерористичної операції на боці сил АТО, у забезпеченні проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, та під час виконання бойового завдання, а саме 05.08.2014 отримав травму.
Керуючись ст. ст 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 79, 81, 88, 208, 209, 212-215, 218, 234, 256, 259 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд, -
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа військова частина - польова пошта НОМЕР_1 про встановлення факту отримання травми під час виконання бойового завданнязадовольнити.
Встановити факт отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05 серпня 2014 року травми (захворювання) під ча виконання бойового завдання по захисту України від незаконних збройних формувань в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області з 07.07.2014 року по 01.09.2014 року
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги . Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя В.М.Бездідько