Справа № 204/2266/17
Провадження № 2/204/1044/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання наймачем квартири,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати факт його проживання однією родиною з ОСОБА_3 та визнати за ним право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він проживає з вересня 2015 року і до цього часу у вказаній квартирі. До 30 травня 2016 року в цій квартирі він жив разом з ОСОБА_3, яка є його рідною сестрою. 03 липня 1991 року помер чоловік сестри - ОСОБА_4 внаслідок тяжкої хвороби, і вона залишилась сама. Дітей у них не було. З 2010 року його сестра тяжко хворіла. В неї був ряд важких захворювань, в т.ч. сахарний діабет II типу, атеросклероз, ішемія судин ніг, в неї постійно буквально гнили ноги. Окрім того, у сестри були постійні головні болі, болі в області серця та підвищений артеріальний тиск. Через постійне погане самопочуття, ОСОБА_3 не могла самостійно доглядати за собою та житлом. З літа 2015 року у неї загострилась хвороба, повязана з правою ногою, тому в вересні того ж року позивач переїхав жити до сестри для того, щоб доглядати за нею. Їхні з сестрою батьки померли, тому сестра на той момент залишилась цілком одна. Позивач також є одинокою людиною, з 12.02.2013 року розлучений, тому він переїхав до сестри для догляду за нею. В грудні 2015 року його сестрі ампутували праву ногу внаслідок цукрового діабету і з того часу усі роботи по догляду за нею, за господарством, квартирою тощо здійснював позивач, оскільки сестра не мала фізичної можливості виконувати всі необхідні роботи по господарству та по догляду за собою. Позивач доглядав за квартирою, купував їжу, ліки, одяг, возив сестру до лікарів, повністю матеріально утримував сестру, допомагав їй в побутових питаннях, робив ремонт в квартирі, сплачував комунальні послуги. 30 травня 2016 року ОСОБА_3 несподівано померла. За весь час проживання з нею позивач не встиг зареєструватися за місцем проживання в цій квартирі, оскільки сестра постійно хворіла, а він намагався зробити все, щоб покращити фізичний стан її здоровя, всіма можливими способами покращити також її душевний стан тощо. Під час її лікування, він навіть і не думав про квартиру, житло, оскільки на першому місці було її життя та здоровя. Декілька разів сестра перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні, перенесла декілька операцій, все це виснажувало їх обох. Стан здоровя сестри тільки-но почав покращуватися, однак вона несподівано померла. Вони з сестрою думали, що в них достатньо часу для здійснення процедури реєстрації його в цій квартирі. Як зясувалось, з причини постійних важких хвороб, приватизувати зазначену квартиру його сестра не могла, тому ця квартира не є приватизованою. З 06.02.1984 року по 30.05.2016 року в цій квартири була зареєстрована одна його сестра. Позивач ніде не зареєстрований. З вересня 2015 року, як зазначено вище, він постійно проживав в зазначеній квартирі разом з сестрою однією родиною, вів з нею спільне господарство. Він неодноразово звертався за реєстрацією проживання в цій квартирі до управління у сфері державної реєстрації, що належить відповідачу, однак йому було відмовлено і було рекомендовано звернутися для цього до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Наполягали на розгляді даної справи саме сьогодні.

Представник відповідача в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила відкласти розгляд даної справи.

Вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам.

Так, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та стверджував, що він з вересня 2015 року постійно мешкає та користується квартирою № 3 в будинку № 124 по вул. Канатна в м. Дніпро, основним квартиронаймачем якої була його сестра ОСОБА_3, у звязку з чим просив визнати факт його проживання однією родиною з ОСОБА_3 та визнати за ним право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, оскільки його сестра померла.

В судовому засіданні було встановлено, що 30 травня 2016 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 І-КИ № 688400, виданим 13.06.2016 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1286 від 13.06.2016 року (а.с.13).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як на підтвердження своїх позовних вимог, щодо проживання однією сімєю з ОСОБА_3, позивач посилався на довідку № 88 від 03.03.2017 року квартального комітету № 2 Красногвардійського району м. Дніпропетровська, згідно якої, він мешкає у спірній квартирі з вересня 2015 року по теперішній час та копії квитанцій, згідно яких, за його словами, він сплачував комунальні послуги по цій квартирі, а також копії численних медичних документів.

Також, на підтвердження його тверджень в судовому засіданні були допитані свідки:

Свідок ОСОБА_6, яка є сусідкою по спірній квартирі, і яка вказала, що знала батьків позивача, його померлу сестру та його самого. Його сестра одружилася з ОСОБА_3 та проживала у спірній квартирі. Потім її чоловік помер, у неї стався інсульт. Від матері позивача їй (свідку) відомо, що сам позивач розлучився та проживав з батьками. Коли його сестра захворіла на цукровий діабет, він постійно допомагав своїй сестрі. Його сестра бажала приписати його у свою квартиру, але вона несподівано померла, що було несподіванкою для всього будинку. З його сестрою сиділа доглядальниця, а позивач купував все необхідне. Він купував їй ліки, продукти, допомагав грошима на комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_7, який є сусідом по спірній квартирі, і який вказав, що з 2013 року він постійно бачив позивача у цій квартирі, оскільки він допомагав своїх хворій сестрі, а з 2015 року він туди переїхав. В іншій частині вказав на ті ж самі обставини, які вказала свідок ОСОБА_6

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд критично ставиться до тверджень позивача щодо факту його проживання однією родиною з ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Зокрема, свідок позивача - ОСОБА_6 вказала, що позивач приходив до своєї сестри кожного дня, але він там не ночував, оскільки в нього тоді ще була своя дружина.

Копії квитанцій, згідно яких, за його словами, він сплачував комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_2 також не є належними доказами його проживання та користування цією квартирою, оскільки платником у цих квитанціях вказана ОСОБА_8 (а.с.28-33).

Сам позивач з 1983 року по 24 березня 2017 року був зареєстрований за адресою: м. Дніпро, Аптекарська балка, буд. 75, що підтверджується його паспортом громадянина України Серії АМ 989944, виданим 31.08.2002 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.27). Тобто, й станом на період, про який вказано позивачем, що він, нібито, проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Проте, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що його сестра була належним користувачем спірної квартири, як не надано і доказів того, хто є власником або користувачем цієї квартири.

У звязку з вищевказаним, судом розяснювалося позивачу, що у разі виникнення у нього складнощів з наданням суду доказів по справі, суд може витребувати такі докази за його клопотанням, але позивач та його представник відмовилися від цього та вважали достатніми надані ними докази.

Але ж, згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, твердження позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому, його вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на все вищевказане, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають та вважає необхідним відмовити йому в задоволенні в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 64, 65 ЖК Української РСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 11, 57-61, 179, 209, 212-215, 256 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання наймачем квартири - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова