Номер провадження: 22-ц/785/7186/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого- Гірняк Л.А.

суддів - Цюра Т.В.,Сегеда С.М.

за участю секретаря-Лопотан В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5

- про витребування майна, визнання іпотечного договору недійсним, скасування записів про заборону та іпотеку,-

ВСТАНОВИЛА:

04.11.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами та посилаючись на вимоги ст.388 ЦК України зазначав,що нежитлові приміщення, загальною площею 653,6 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 8 являються його власністю та вибули з його володіння поза його волею. При цьому посилався на те, що 25.01.2006 р. між ОСОБА_6 та ним був укладений договір купівлі-продажу зазначених приміщень.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2006 р. позовні вимоги ОСОБА_6 до нього задоволено в повному обсязі, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25 січня 2006 р., визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на спірне майно в рівних частках.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2006 р. вищевказане заочне рішення було скасоване, справу призначено до розгляду.

За договором купівлі-продажу від 29.09.2006 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_4 купила спірні приміщення та в цей же день 29.09.2006 р. між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» був укладений договір іпотеки від 29.09.2006 р. (на виконання умов кредитного договору № 014/03-5/06-518 від 04.09.2006 р. на суму 240 000 дол. США) відповідно до якого іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку спірні приміщення.

В подальшому заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2007 р. ОСОБА_6 було відмовлено в позовних вимога в повному обсязі, а зустрічний позов було задоволено та визнано дійсним договір купівлі-продажу від 25.01.2006 р. на нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 8. загальною лею 653.6 кв. м.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить задовольнити позовні вимоги та захистити своє право власності на спірне майно.

Рішенням Приморського районного суду м Одеси від 15.06.2017 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_4 нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 8, загальною площею 653,6 кв.м, на користь ОСОБА_3

Скасовано запис про державну реєстрацію іпотеки, реєстраційний номер обтяженна 3813156, на нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 8, загальною площею 653,6 кв.м.

Скасувано заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 3811201 на нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 8, загальною площею 653,6 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (ід. код НОМЕР_1, АДРЕСА_1 судові витрати у сумі 3 682, 00 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2017 року заяву Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2017 року залишено без задоволення.( а.с.131)

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового,про відмову в задоволенні позовних вимог,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилаються на відсутність правових підстав для ухвалення заочного рішення та на те, що за наявності дійсного договору іпотеки суд не вправі був скасовувати запис про державну реєстрацію іпотеки та заборону відчуження іпотечного майна.

В судове засідання ОСОБА_4, та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 не зявились,про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України та з врахуванням своєчасного розгляду справи вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін ,що зявились,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лив формальних міркувань.

В частині задоволення позовних вимог районний суд виходив з того, що нежитлові приміщення, загальною площею 653,6 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 8 являються власністю позивача та вибули з його володіння поза його волею, а тому він вправі захистити порушене право із застосування способу захисту передбаченого ст.388 ЦК України.

Скасовуючи запис про державну реєстрацію іпотеки та заборону на нерухоме майно районний суд виходив з правової визначеності встановлених фактів рішенням апеляційного суду оденської області від 02.04.2014 року та вимог ст.317 ч.1 ЦК України з посиланням та те, що ОСОБА_4 не є власником іпотечного майна та позивачем вичерпані всі можливі заходи порушеного права власності.

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду зоб гіду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 25.01.2006 р. між ОСОБА_6 та ним був укладений договір купівлі-продажу зазначених приміщень.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2006 р. позовні вимоги ОСОБА_6 до нього задоволено в повному обсязі, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25 січня 2006 р., визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на спірне майно в рівних частках.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2006 р. вищевказане заочне рішення було скасоване, справу призначено до розгляду.

За договором купівлі-продажу від 29.09.2006 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_4 купила спірні приміщення та в цей же день 29.09.2006 р. між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» був укладений договір іпотеки від 29.09.2006 р. (на виконання умов кредитного договору № 014/03-5/06-518 від 04.09.2006 р. на суму 240 000 дол. США) відповідно до якого іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку спірні приміщення.

В подальшому заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2007 р. ОСОБА_6 було відмовлено в позовних вимога в повному обсязі, а зустрічний позов було задоволено та визнано дійсним договір купівлі-продажу від 25.01.2006 р. нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 8. загальною лею 653.6 кв. м.

10.09.2012 р. ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», ОСОБА_4, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2013р. по справі № 1522/21787/12 позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПAT «ОСОБА_2 Аваль» звернувся із апеляційною скаргою.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.04.2014 р. провадження N 22-ц/785/2649/14, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18.06.20 14 р. по справі № 6-18676cв14, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2013 р. скасоване та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. При цьому судом апеляційної інстанції було зазначено, що позивачем був обраний неправильний спосіб захисту своїх порушених прав, а саме ст. ст. 215. 216 ЦК України, однак вказане не позбавляє позивача повторно звернутись до суду з позовом із використанням правового механізму, передбаченого ст. 388 ЦК (віндикаційний позов) та позивач не є стороною договору іпотеки.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Крім того, втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Виходячи з того, що заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2006 р. за яким , визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25 січня 2006 р. та визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на спірне майно в рівних частках скасовано ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2006 р. та

заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2007 р. ОСОБА_6 було відмовлено в позовних вимога в повному обсязі, а зустрічний позов було задоволено та визнано дійсним договір купівлі-продажу від 25.01.2006 р. нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 8. загальною площею 653.6 кв. м., судова колегія погоджується з судженням районного суду, що спірне майно вибуло поза волею його власника- Дкдарець В.Л., а тому районний суд правомірно захистив його вимоги шляхом застосування вимог ст.388 ЦК України.

Крім того, правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України «Про іпотеку», за яким законодавство України про іпотеку базується на Конституції України

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Як вбачається з рішення апеляційного суду Одеської області від 02.04.2014 року відмовляючи у вимогах ОСОБА_3 у вимогах про визнання іпотеки недійсним колегія суддів виходила з того, що він,як власник спірного нежитлового приміщення,котре є предметом іпотеки не був стороною правочину, а саме договору іпотеки,укладеного 29.09.2006 року між банком» Аваль» та ОСОБА_4І.( а.с. 241-244 справа 22-ц/785/2649/14)

З врахуванням того, що ОСОБА_4 на момент укладання договору іпотеки 29.09.2006 року не була власником нежилих приміщеннь, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 8. загальною площею 653.6 кв. м., та неправомірно передала його в іпотеку, судова колегія приходить до висновку, що договір іпотеки укладено без згоди власника на передачу спірного майна в іпотеку а тому є такий , що укладений з порушенням ч.2 ст.383 ЦК України.

З врахуванням того, що позивачем вичерпано всі можливі заходи для поновлення порушеного права судова колегія погоджується з судженням районного суду щодо скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та скасування заборону на нерухоме майно відновлює право власності позивача на спірне майно.

Доводи апеляційної скарги про наявність не скасованого договору іпотеки від 29.09.2006 року за яким ОСОБА_4передала в іпотеку спірні нежилі приміщень судова колегія оцінює критично,оскільки у відповідності до вимог ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним, а договір іпотеки не відповідає вимогам ст.383 ч.2 ЦК України.

Посилання на порушення судом порядку винесення заочного рішення не відповідає обставинам справи.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 218, 308, 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції на протязі 20 днів.

Головуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді Т.В.Цюра

ОСОБА_9