АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6203/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Антонова Н.В.
№ 752/9206/16-ц Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Київській області, 3-і особи : ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування збитків,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року позивач пред'явила вказаний позов до відповідача та зазначала,що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.06.2015 року приблизно в 01.00 год. на а/д Київ-Одеса в смт. Глеваха ,було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль марки « Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1,яким керував ОСОБА_4 через зіткнення з автомобілем «ЗАЗ ТF» д.н.з.НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, міліціонер-водій спеціального взводу груп затримання Васильківського МВ УДСО при ГУМВС України в Київській області,правонаступником якого є Васильківський міжрайонний відділ Управління поліції охорони в Київській області, перебуваючи у наряді,виконуючі трудові обов'язки.

Оскільки постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2015 року винною особою у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія ОСОБА_2,позивач просила стягнути з відповідача 123859,78 грн.,понесених збитків для відновлення транспортного засобу, 5000 грн. моральної шкоди та 11238,60 грн. судових витрат.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Управління поліції охорони в Київській області на користь позивача 70479,40 грн. матеріальної шкоди та судовий збір у розмірі 704,79 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача 28265,89 грн. матеріальних збитків, заподіяних в ДТП,1356,00 грн. , витрати на проведення автотоварознавчого дослідження , 82,20 грн., витрат на придбання чорної плівки на покриття автомобіля та 297,10 грн. судового збору.

Зазначає, що суд безпідставно не врахував при визначенні розміру збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача утилізаційну вартість цього транспортного засобу після ДТП,яка складає 41 774,31 грн..

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб,що з»явилися в судове засідання,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 08.06.2015 року приблизно в 01.00 год. на а/д Київ-Одеса в смт. Глеваха сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої сталося зіткнення автомобіля марки« Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4,належний на праві власності позивачу та автомобілем «ЗАЗ ТF» д.н.з.НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, міліціонер-водій спеціального взводу груп затримання Васильківського МВ УДСО при ГУМВС України в Київській області,правонаступником якого є Васильківський міжрайонний відділ Управління поліції охорони в Київській області, перебуваючи у наряді,виконуючі трудові обов»язки.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2015 року винною особою у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія ОСОБА_2.

Відповідно до полісу №АІ/3674095 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15 грудня 2014 року цивільно-правова відповідальність УДСО при ГУМВС України у Київській області,як власника автомобіля «ЗАЗ ТF» д.н.з.НОМЕР_2,застрахована ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія».

Згідно з актом №18074 від 04.11.2015 року страховою компанією визначено суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи в розмірі 49 000 грн..

Посилаючись на обставини,за яких було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль марки « Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1, та висновок експертного авто товарознавчого дослідження №550 від 06.08.2015 року , за яким визначено розмір матеріального збитку,в зв»язку з ремонтом автомобіля в сумі 119040,20 грн. позивач просила стягнути з відповідача вказану суму,а також витрати понесені на евакуатор автомобіля у сумі 450 грн.,на збереження автомобіля на автостоянці тимчасового утримання - 150 грн.,на придбання чорної плівки для покриття автомобіля 82,20 грн., 5 000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати у розмірі 11238,60 грн..

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача на користь позивача 70 479 грн.40 коп. матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів належними та допустимими доказами спричинення їй матеріального збитку у розмірі 119040,20 грн. ,внаслідок пошкодження автомобіля за вказаних обставин, і врахував розмір страхового відшкодування 49000 грн., яке ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» визначила для виплати позивачу. При цьому судом врахована та обставина, що відповідач визнав позовні вимоги в частині матеріального збитку у розмірі 69 0340,20 грн., щодо якого не прийняте рішення страховою компанією та витрати понесені позивачем на проведення експертного дослідження та визначив судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 704 грн.79 коп..В задоволенні решти вимог суд відмовив за їх недоведеністю.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду відповідним обставинам справи та вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги третьої особи ОСОБА_2 висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Так, вказуючи в апеляційній скарзі на неврахування судом при визначенні розміру матеріального збитку власнику пошкодженого транспортного засобу вартості утилізаційних складників транспортного засобу у розмірі, яка дорівнює 41 774,31 грн.,ОСОБА_2 послався на звіт № 71/31.06.15/У від20.10.2015 року про визначення утилізаційної вартості КТЗ позивача,який проведений ТОВ «Юніверсал Асістанс-Україна».

Колегія суддів вважає, що даний висновок неможна вважати належним та допустимим доказом для вирішення даного питання з огляду на наступне.

Вказаний висновок базується на звіті № 71/31.06.15 від 26 червня 2015 року того ж товариства, який був взятий страховою компанією для визначення страхового відшкодування і в якому зазначено,що цей звіт містить професійну думку оцінювача щодо ймовірної ринкової вартості та матеріального збитку КТЗ, що оцінюється. Оцінювач не несе відповідальності за висновки та судження проведені та описані в даному звіті (а.с.124).

Таким чином вартість утилізаційних складових КТЗ позивача у вказаному звіті є припущенням оцінювача,про що ним самим зазначено у звіті, а доказування в силу п.4 ст.60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції третьою особою не було заявлено клопотань про призначення судової авто товарознавчої експертизи для вирішення вказаного питання з урахуванням всіх доказів наявних у справі та з оглядом транспортного засобу позивача,оскільки за заявою представника позивача ремонт автомобіля не проведено.

За таких обставин колегія суддів вважає,що відсутність належних та допустимих доказів унеможливлюють встановити дійсну вартість утилізаційних складових КТЗ позивача.

Крім того, підставою незгоди з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 зазначає ту обставину, що визнання відповідачем позову грубо порушує його інтереси, оскільки в подальшому сума, відшкодована відповідачем, в регресному порядку буде стягнута з нього, а тому встановлення її обґрунтованого розміру матиме для нього вирішальне значення.

На вказаний довід апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до 132 КЗпП , за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов»язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -