Справа №475/587/16-ц 29.11.2017 29.11.2017 29.11.2017
Справа 475/587/16-ц
Провадження № 22-ц-784/2293/17 Суддя першої інстанції: Вадовська А.В.
Категорія 47 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Крамаренко Т.В.,

суддів: Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Лівшенко О.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 його представника - ОСОБА_3, представника позивачів - ОСОБА_2, представника відповідачки - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання незаконними та скасування розпоряджень, наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права на оренду, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати незаконними та скасувати розпорядження Доманівської райдержадміністрації від 28 вересня 2012 року №403 та від 29 жовтня 2012 року №438, наказ Головного управління Держземагенства у Миколаївській області №2139-а від 28 листопада 2014 року, а також визнати недійсним договір оренди землі від 28 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_7 та Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Позивачі зазначали, що 19 лютого 1993 року Зеленоярською сільською радою народних депутатів Доманівського району Миколаївської області прийняте рішення про створення селянських (фермерських) господарства та передачу земель у постійне користування.

24 березня 1993 року ОСОБА_8 виданий Державний акт серія НОМЕР_1 на право постійного користування земельною ділянкою площею 25 га, розташованої на території Зеленоярської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. 31 грудня 2003 року за №106 Доманівською райдержадміністрацією зареєстрований статут СФГ «Орбіта», керівником якого є ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла, після її смерті до Статуту господарства були внесені зміни.

Незважаючи на те, що СФГ «Орбіта» є діючим господарством, розпорядженням райдержадміністрації №403 від 28 вересня 2012 року припинене право постійного користування земельною ділянкою площею 25 га, яка належала ОСОБА_8 та передано ділянку до земель запасу на території Зеленоярської сільської ради, визнано таким, що втратив чинність, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. В подальшому розпорядженням № 438 від 29 жовтня 2012 року наданий дозвіл на розробку Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічної документації нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення в оренду на 10 років ОСОБА_7 для городництва із земель державної власності в межах території Зеленоярської сільської ради. 28 листопада 2014 року наказом №2139-а Головного управління Держземагенства затверджена документація, щодо відведення та надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_7 Того ж дня між Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області та ОСОБА_7 укладений договір оренди цієї земельної ділянки строком на 10 років для городництва. Право оренди земельної ділянки 4 грудня 2014 року внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На думку позивачів земельна ділянка, надана фермерському господарству на праві постійного землекористування, входить до складу його земель. Відповідно до вимог чинного станом на 1993 рік законодавства земельна ділянка надавалася у постійне користування голові та членам селянського (фермерського) господарства. Видача Державного акта на право постійного користування, відповідно до діючого на той час законодавства, вважається підтвердженням виникнення у суб'єкта права землекористування. Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою є вичерпним, цей перелік не передбачає смерть фізичної особи як підставу припинення цього права.

Також позивачі зазначають про відсутність підстав для припинення права користування земельною ділянкою на підставі розпорядження райдержадміністрації через невикористання земельної ділянки, оскільки таке припинення відповідно до положень ст.ст.141, 143, 144, 15 ЗК України проводиться у судовому порядку.

На думку позивачів, виходячи з положень ст.ст.1216, 1219 ЦК України, вони, як спадкоємці, що прийняли спадщину, мають право на успадкування права постійного користування земельною ділянкою, що була надана у користування спадкодавцеві.

Посилаючись на викладене, а також на Рішення Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року та не те, що при видачі Доманівською райдержадміністрацією розпоряджень №403 від 28 вересня 2012 року та №438 від 29 жовтня 2012 року були порушені не лише норми закону, а й права членів фермерського господарства на використання земельної ділянки, а також права спадкоємців на оформлення у спадок права постійного користування земельною ділянкою, позивачі просили задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким їх позов задовольнити в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_7 та її представник просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що рішенням Зеленоярської сільської ради народних депутатів Доманівського району Миколаївської області від 19 лютого 1993 року створено селянське (фермерське) господарство і передано земельну ділянку наділену в постійне користування, зокрема, ОСОБА_8 розміром 25 га. (а.с.10).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_8 виданий Державний акт на право постійного користування землею від 24 березня 1993 року серії НОМЕР_2, зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 161, на земельну ділянку площею 25 га, розташовану в межах території Зеленоярської сільської ради народних депутатів для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.9).

25 березня 1993 року була проведена державна реєстрація СФГ «Орбіта», засновником та головою якого стала - ОСОБА_8

Відповідно до Статуту СФГ «Орбіта», зареєстрованого Доманівською райдержадміністрацією 31 грудня 2003 року за № 106, засновником та головою господарства є ОСОБА_8, членами - ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (а.с.17-21).

Відповідно до п. 5.1., 5.2.Статуту СФГ «Орбіта» до земель господарства належать земельні ділянки, отриманні (придбані) засновником господарства та його членами у власність, постійне користування та надані господарству в оренду. Господарство зобов'язане, зокрема, забезпечувати використання землі за призначенням та відповідно до умов її надання, своєчасно сплачувати податок.

Розпорядженням Доманівської райдержадміністрації від 19 січня 2004 року №33 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність голові та членам СФГ «Орбіта» у розмірах та по вартості середньої частки (паю) на території Зеленоярської сільської ради кожному по 7.05 га умовних кадастрових гектарів ріллі для ведення фермерського господарства (а.с.11).

Однак, відведення земельних ділянок не відбулося, оскільки технічна документація після її виготовлення своєчасно не була отримана позивачами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 - голова СФГ «Орбіта» померла, про що виконкомом Зеленоярською сільської ради Доманівського району Миколаївської області видано свідоцтво про смерть, актовий запис №27 (а.с.10 зв.).

З 1 листопада 2010 року керівником СФГ «Орбіта» є ОСОБА_6

У зв'язку зі смертю ОСОБА_8, Доманівською райдержадміністрацією 28 вересня 2012 року прийнято розпорядження №28, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 25 га рілля, що належала ОСОБА_8, та передано до земель запасу Зеленоярської сільської ради та визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею (а.с.12).

Розпорядженням Доманівської райдержадміністрацією № 438 від 29 жовтня 2012 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічної документації з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення площею 25 га ріллі в оренду терміном на 10 років для городництва ОСОБА_7 із земель державної власності в межах території Зеленоярської сільської ради Доманівського району (а.с.13).

Наказом Головного управління Держземагенства у Миколаївській області №2139-а від 28 листопада 2014 року затверджена документація щодо землеустрою та надання земельної ділянки в оренду (а.с.14).

28 листопада 2014 року між ОСОБА_7 та Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, площею 25 га, розташованої в межах території Зеленоярської сільської ради для городництва строком на 10 років (а.с.24-26).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 4 грудня 2014 року зареєстровано право оренди ОСОБА_7 вказаною земельною ділянкою (а.с.27-28).

З копії спадкової справи № 6/2015, заведеної Доманівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті ОСОБА_8 вбачається, що спадщину прийняли ОСОБА_2, ОСОБА_5. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 150-167).

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачі посилаються на порушення своїх спадкових прав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року з наступними змінами та доповненнями селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. На ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право постійного користування землею.

У постійне користування згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» земля надавалася громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства із земель, що перебували у державній власності. Головою фермерського господарства згідно ч.1 ст. 4 цього Закону є його засновник або інша визначена в Статуті особа.

Згідно п.1.2 Статуту СФГ «Орбіта», засновником господарства є ОСОБА_8, членами - ОСОБА_9 та ОСОБА_5

За змістом статті 9 цього ж Закону після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону. Сільська, селищна, міська Рада народних депутатів заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, передану у власність та надану у користування господарству земельну ділянку.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої ст. 11 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» селянське (фермерське) господарство зобов'язане: забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та відповідно до умов її надання; ефективно використовувати землю відповідно до проекту внутрігосподарського землеустрою, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, не допускати погіршання екологічної обстановки на території в результаті своєї господарської діяльності.

За ч.1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року, чинного з 29 липня 2003 року, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

З 1 січня 2002 року набув чинності новий Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року. Право постійного користування земельною ділянкою було визначено ч. 1 ст. 92 Кодексу, як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» та відповідно до ч.1 ст. 31 ЗК України землі фермерського господарства складаються з :

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Згідно з ч.2 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство. А громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) (ч. 2 ст. 31 Земельного кодексу України).

Частиною 2 ст. 92 Земельного кодексу України встановлено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Таким чином, на час виникнення спірних відносин фермерські господарства не мали самостійного права на постійне користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності.

Пунктом 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку.

Положення вищенаведеного пункту щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005р. N 5-рп/2005 неконституційним.

Верховний Суд України в постанові від 26 вересня 2011 року у справі № 6-14цс11 вказав, що п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року N449 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» встановлює, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення.

Отже, зазначені положення законодавства могли бути застосовані з урахуванням конкретних обставин по даній справі лише до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто до смерті землекористувача ОСОБА_8 Законодавством не передбачено автоматичного переходу права постійного користування земельною ділянкою після смерті землекористувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Цивільного кодексу України, цивільна правоздатність - це здатність фізичних осіб мати цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, зі смертю ОСОБА_8 припинилась її цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права і обов'язки).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому розпорядження - це можливість власника речі визначати її фактичну і юридичну долю. Юридична доля речі може бути визначена шляхом передачі права власності іншій особі або шляхом відмови від права на річ. Право розпорядження реалізується через припинення або обмеження належного суб'єктові права власності. Наприклад, продаж, дарування, вчинення заповіту або навіть знищення майна.

Згідно ч. 3 ст. 407 ЦК України право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.

Отже, аналізуючи вищевикладене вбачається, що право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення є виключно правом користування особи, якій це право надане, і яке після втрати чинності Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та Земельного кодексу 1990 року не може бути передане іншій особі.

Право постійного користування земельною ділянкою не дає права користувачу земельної ділянки розпоряджатися нею, а відповідно спадкоємці не мають права успадкувати її за заповітом або за законом. Держава або територіальна громада була єдиним і неодмінним власником всіх наданих у постійне користування земельних ділянок.

За життя ОСОБА_8 як однієї із засновників СФГ «Орбіта», СФГ мало право фактичного безстрокового користування земельною ділянкою площею 25 га для ведення селянського фермерського господарства та отримання прибутку, тощо, однак зі смертю особи (ОСОБА_8.), якій земельна ділянка належить на праві постійного користування, її право користування припиняється, а тому СФГ «Орбіта» також втратило таке право.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України у справі №6-2329цс16 від 5 жовтня 2016рроку та у справі №6-3113цс15 від 23 листопада 2016 року.

При прийнятті рішення по справі, суд виходив з того, що зі смертю фізичної особи, якій надано право постійного користування землею, таке право користування припиняється і не входить до складу спадщини, а тому позивачі не набули права користування спірною земельною ділянкою.

З урахуванням встановленого суд дійшов вірного висновку, що оспорюванні розпорядження та договір оренди не порушують права позивачів, а тому в останніх не виникло право вимоги щодо їх скасування та визнання недійсними та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки за діючим на час утворення СФГ «Орбіта» законодавством, землі передавалися у постійне користування громадянам саме для ведення селянського (фермерського) господарювання, в тому числі і на ім'я голови селянського (фермерського) господарства і тільки після отримання громадянином Державного акту на право постійного користування землею підлягало реєстрації саме селянське (фермерське) господарство, тобто що передумовою виникнення селянського (фермерського) господарства була передача землі у постійне користування голові селянського (фермерського) господарства, не змінює правового положення такої землі, оскільки саме Держава або територіальна громада залишалися єдиним і неодмінним власником всіх наданих у постійне користування земельних ділянок, а користувачем з юридичної точки зору такої земельної ділянки була фізична особа, якій така земельна ділянка була передана у постійне користування.

Таким чином, дана земельна ділянка з моменту реєстрації селянського (фермерського) господарства автоматично не переходила в самостійне користування селянського (фермерського) господарства, хоча господарство і отримувало право користуватися тією земельною ділянкою, яка була передана її голові на весь час поки він залишався членом селянського (фермерського) господарства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував того, що ст. 141 ЗК України в нині діючій редакції має вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, не є підставою для скасування рішення, так як положення даної норми права слід застосовувати у сукупності з положеннями ст. 92 ЗК України, в якій зазначено осіб, у яких за цим Кодексом можуть перебувати у користуванні земельні ділянки, серед яких відсутні як фізичні особи, так і селянські (фермерські) господарства.

Доводи апеляційної скарги про те, що на даний час спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні СФГ «Орбіта», а тому Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не мало право передавати цю земельну ділянку у приватну власність іншій особі, не заслуговують на увагу, оскільки державний акт засвідчував право постійного користування спірною земельною ділянкою не СФГ «Орбіта», а ОСОБА_8, як фізичної особи, право якої на постійне користування цією земельною ділянкою припинилося у зв'язку з її смертю, а СФГ «Орбіта» самостійного права на користування цією земельною ділянкою у встановленому законом порядку не отримало.

Посилання на рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, на увагу не заслуговує, оскільки ОСОБА_8 за життя мала право фактичного безстрокового користування наданою їй земельною ділянкою для ведення селянського фермерського господарства, набутого в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення. Однак, ОСОБА_8 за життя не переоформила, а законодавством не передбачено автоматичного переходу такого права постійного користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, після смерті землекористувача до будь - якої фізичної чи юридичної особи, оскільки зазначене вище право особи припиняється з її смертю.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а відтак в силу ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова