Справа № 509/4093/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Осадченко С.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Виконком Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області,

про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Овідіопольского районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконком Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстраційного обліку.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.02.2017 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_4 зазначив, що він постійно прописаний та мешкає за адресою: 67842, Одеська область, Овідіопольський район, с. Дальник, вул. Горностаєва, 32, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та прописку № 725 від 21.07.2016 року.

За даною адресою також зареєстрований його батько - ОСОБА_2, але ж тривали час він за даною адресою не мешкає, комунальні, платежі він не сплачує, не сплачує земельний податок, судьбою будинку він не цікавиться, що підтверджується актом обстеження побутових умов від 13.07.2016 року.

На даний час він, зі своєю сім'єю мешкає в цьому будинку, сплачує належним чином усі необхідні комунальні платежі, що підтверджується квитанціями про сплату за комунальні послуги.

Таким чином, реєстрація відповідача перешкоджає йому, як користувачу, в повній мірі користуватися житлом у якому він зареєстрований та мешкає.

В звязку з викладеним, з посиланням на ст.ст.16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.71, 163 ЖК України, він просить суд:

- визнати ОСОБА_2, таким що втратив право на житлову площу у будинку №32 по вул.Горностаєва в с. Дальник Овідіопольського району Одеської області;

- доручити Виконкому Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області зняти ОСОБА_2 з реєстрації у будинку №32 по вул. Горностаєва в с. Дальник Овідіопольського району Одеської області.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просить суд його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позов та просять суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб в межах заявлених позовних і на підставі доказів наданих сторонами.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (п.1 ст.60 ЦПК України).

За приписами ст.ст.57 - 60 ЦПК доказами у справі є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін; докази повинні бути належними, тобто містити інформацію щодо предмету доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з тексту позовної заяви підставою для звернення до суду є порушення відповідачем ОСОБА_2 прав власності позивача на будинок №32 по вул.Горностаєва у с.Дальник.

Однак, жодного доказу того, що позивач є власниками цього будинку, позивач ОСОБА_4 суду не надав.

Згідно ст.15 ЦПК України суд розглядає справи у разі порушення цивільних прав, свобод чи інтересів громадян, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки позивач не довів, що відповідачем були порушені його права власників, які підлягають судовому захисту, то у суду не має підстав для задоволення позову.

Крім того, як всатнвоелно судом та підтверджується письмовими доказами по справі рішенням Дальницької сільської ОСОБА_6 від 11.02.1992 р. відповідачу ОСОБА_2 була надана земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва індивідуального житлового будинку за яку він сплачує податки і заборгованості по їх сплаті у нього не має, що підтверджується копіями рішення сільської ОСОБА_6 від 11.02.1992 р. та довідки сільської ОСОБА_6 № 95 від 23.01.2017 р.

12.03.1992 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольської районної ОСОБА_6 з заявою про дозвіл на будівництво, що підтверджується копією заяви.

ОСОБА_6 народних депутатів своїм рішенням № 212 від 19.03.1992 р. такий дозвіл надала після чого, ОСОБА_2 отримав «Строительный НОМЕР_1» та приступив до його будівництва, що підтверджується копіями рішення та «строительного паспорта».

До теперішнього часу його будівництво не завершено і будинок не зданий до експлуатації.

Вищевказане свідчить про те, що фактично власником вказаного незавершеного будівництва є відповідач ОСОБА_2

Власник Не може бути позбавлений свого права власності в силу ст.41 Конституції України, а тому до нього неможливо застосувати вимоги ст.405 ЦК України.

Також, суд звертає увагу на те, що вказаний будинок не добудований і не зданий у встановленому законодавством порядку до експлуатації, в звязку з чим він не може розглядатися в якості жилого будинку у розумінні статей 379 та 380 ЦК України. На час розгляду справи вказаний «будинок» є складованими у певному порядку будівельними матеріалами, а не житлом.

Ознакою житла є придатність житла для проживання в ньому людини.

Це означає, що житло має відповідати всім будівельним, архітектурним, санітарним, пожежним та іншим нормам, завдяки яким можливе безпечне проживання в ньому людини, а відповідність будинку вищевказаним нормам за приписами Постанови КМУ «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 22 вересня 2004 р. № 1243 та наказу Держбуду України № 21 від 27.01.2005 р. визначаються безпосередньо в процесі введення житлового будинку в експлуатацію.

Таким чином, до будь яких правовідносин, які виникають щодо будинку, який не зданий у встановленому законодавством порядку до експлуатації, не можливо застосувати норми житлового законодавства в тому числі і статті 71 та 163 ЖК України на які посилається позивач.

З огляду на вищевикладене, суд вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, у задоволенні якого слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя А.І.Бочаров