справа № 243/2713/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року м. Слов?янськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.

при секретарі Малиновській І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду в м. Словянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

21 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати.

У позовній заяві позивачем зазначено про те, що він працював у Відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» з 18 березня 1983 року по 27 травня 1994 року. У звязку з тим, що з 1997 року на підприємстві припинили виплачувати заборгованість по регресу, він вимушений звернутися за захистом своїх трудових прав до суду. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою виплатити заборгованість по регресу, але кожен раз отримував відмову через відсутність у нього нібито коштів. На підставі рішення комісії по трудовим спорам № 77 від 09 квітня 2002 року, вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» заборгованість по регресу у сумі 5922,57 грн. Вказане рішення було своєчасно надане до Відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області та взяте до виконання. У лютому 2015 року позивачу була виплачена заборгованість по регресу.

Зазначає, що в січні 2017 року він звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецьклої області, з позовною заявою про стягнення з відповідача індексації заробітної плати за період затримки виконання рішення суду. 24 лютого 2017 року Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області, провадження №2/243/1008/2017, справа № 243/1013/17, стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача індексацію заробітної плати у сумі 14811,16 грн. Виконавчий лист за рішенням суду був своєчасно наданий в ліквідаційну комісію та взятий до виконання. 16.03.2017 р. вона отримала довідку ліквідатора, в якій зазначено про неможливість виконати рішення суду. Відповідно до листа Фонду Державного майна України станом на 01.01.2013 р. у Реєстрі державних корпоративних прав обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». Постановою № 5/174Б від 04.09.2003 Господарського суду Донецької області ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

Посилаючись на те, що частка державної власності у Відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» складає 100 %, позивач відповідно до положень статей 619 та 625 ЦК України вважає, що Фонд державного майна України несе субсидіарну відповідальність за невиконання боржником ВАТ «Содовий завод» зобовязання по цьому судовому рішенню, та просив на підставі положень Конституції України, статей 116,117, 221, 232, 233, 237-1 КЗпП України стягнути з Фонду державного майна України на його користь індексацію заробітної плати у сумі 14811 грн. 16 коп.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Фонду державного майна України, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибув, суду були подані письмові заперечення на позов від 03.04.2017 року та клопотання про проведення розгляду справи у відсутність представника фонду.

У письмових запереченнях зазначено про те, що у реєстрі корпоративних прав держави обліковується ВАТ «Содовий завод», 100% акцій статутного капіталу якого належить державі в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області. Крім того, постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року у справі № 5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, введено ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.12.2013 року ліквідатором призначено ОСОБА_2 Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. Згідно з ч.9 статті 111 Цивільного кодексу України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи. Голова Фонду державного майна ОСОБА_3 просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі .

З урахуванням поданих сторонами клопотань, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність позивачки та представника відповідача на підставі наданих сторонами доказів.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

Відповідно до положення ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так з мотивувальної частини Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2017 року, справа №243/1013/17, провадження № 2/243/1008/2017, яке набрало законної сили 07 березня 2017 року, вбачається, що з 18 березня 1983 року ОСОБА_1 працював у Відкритому Акціонерному Товаристві «Содовий завод», відповідно до Наказу № 229 від 18 березня 1983 року.

З 1997 року Відкрите Акціонерне Товариство «Содовий завод» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виплатити йому заборговану заробітну плату, але кожний раз отримував відмову щодо цього через відсутність у нього нібито коштів.

Згідно Посвідчення, виданого на підставі рішення комісії по трудовим спорам ВАТ «Содовий завод» № 77 від 09 квітня 2002 року ОСОБА_1 було надано право на отримання з ВАТ «Содовий завод» заборгованості по регресу у сумі 5922 грн. 57 коп. (а.с. 6).

Наказом № 234 від 27 травня 1994 року ОСОБА_1 звільнений з роботи.

В лютому 2015 року Відкрите Акціонерне Товариство «Содовий завод» виплатило позивачу ОСОБА_1 заборгованість по регресу у сумі 5922 грн. 57 коп.

Цим же рішенням з ВАТ «Содовий завод» стягнуто на користь ОСОБА_1, індексацію заборгованості по регресу з 01 травня 2002 року по 01 лютого 2015 року у сумі 14811,16 грн. (а.с.6-9).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людей і основоположних свобод 1950 року.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємства, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до довідки № 01-23/171 від 16 березня 2017 року, виданої ліквідатором ВАТ «Содовий завод», Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2017 р. про стягнення індексації заборгованості по регресу у сумі 14811,16 грн. виконати не є можливим, оскільки заборгованість ВАТ «Содовий завод» з заробітної плати станом на 01.03.2017 р. складає 4019,0 тисяч гривень /а.с.5/.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відкрите акціонерне товариство «Содовий завод» визнано 04 вересня 2003 року банкрутом, введена ліквідаційна процедура, ліквідатором підприємства призначено ОСОБА_2 Крім того, встановлено, що виконавчий документ - виконавчий лист № 2/2431008/2017 за рішенням Словянського міськрайонного суду від 24.02.2017 року не виконаний.

Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше.

Згідно з абз. 15 ч.1 статті 25 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора покладено обовязок щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема із заробітної плати, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.2,3 ст.111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливу місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЦК України та ч.2 ст.3 ЗУ «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права.

У відповідності ст.1 Закону України «Про господарські товариства» господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом обєднання майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Відповідно д ч. 1 ст. 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Субсидіарна (додаткова) відповідальність виникає у випадках, передбачених договором або законом. Суть субсидіарної відповідальності полягає у залученні поряд з основним боржником додатково (субсидіарного) боржника.

Частиною 1 ст. 176 ЦК України визначено, що держава, автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Із заявлених позовних вимог убачається, що фактично ОСОБА_1 у судовому порядку повторно ставиться питання про стягнення індексації заборгованості по регресу у сумі 14811 грн. 16 коп., але вже з іншого відповідача Фонду державного майна України, в той час як повинно бути виконане, у порядку передбаченому чинним законодавством, судове рішення з цього ж питання.

Відповідно до положень частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із наданих позивачем доказів на підтвердження заявлених позовних вимог убачається, що ОСОБА_1 було надано суду відповідь Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Донецькій області, відповідно до якої 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод» обліковується у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області як державний пакет акцій /а.с.12/.

Таким чином, відповідач по справі - Фонд державного майна України не є органом управління відкритим акціонерним товариством «Содовий завод», з якого за вищевказаним судовим рішенням підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 індексація заробітної плати, тому Фонд навіть не може бути належним відповідачем по цій справі.

Позивачем у порядку положень статті 33 ЦПК України не ставилося перед судом питання щодо заміни неналежного відповідача або про залучення до участі у розгляді справи іншої особи як співвідповідача.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заборгованості по регресу у сумі 14811 грн. 16 коп., оскільки законом не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність Фонду державного майна України поряд із відповідальністю ВАТ «Содовий завод» і який не є правонаступником товариства.

При зверненні до суду позивачем не проводилася сплата судового збору, виходячи із положень статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір».

Керуючись статтями 11, 60,88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про управління обєктами державної власності», Законом України «Про Фонд державного майна України», Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати у сумі 14811 грн. 16 коп., відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Слов?янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р.В. Кузнецов