Справа № 716/160/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2017 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Пухарєвої О.В.,

секретарів - Кульки О.М.,

за участю: позивача- ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача- ОСОБА_3,

представника відповідача- ОСОБА_11.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа- ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна подружжя, визнання права власності на спільне сумісне майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно.

Посилається на те, що в період з 19.11.2000 по 14.06.2016 перебувала в зареєстрованому шлюбу із ОСОБА_3 Від спільного проживання мають двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Заставнівського районного суду від 14.06.2016 шлюб між подружжям розірвано.

За час шлюбу за спільні кошти було придбано 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за ОСОБА_3 в Заставнівському РБТІ. Крім того, під час перебування в шлюбі нею та ОСОБА_3 було придбано рухоме майно: меблевий набір для спальні, меблева стінка на кухню та телевізор марки "LG".

Не зважаючи на те, що спірний житловий будинок та рухоме майно придбане за спільні кошти подружжя, відповідач не визнає, що вказане майно є їхньою спільною власністю подружжя. З цих підстав позивачв заяві про уточнення позовних вимог просила визнати 1/2 частину житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 Чернівецької області та рухоме майно: меблевий набір для спальні, вартістю 2500 грн.; меблеву стінку на кухню, вартістю 2000 грн.; телевізор марки "LG", вартістю 1500 грн., а всього загальною вартістю 6000 грн. об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати за нею право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1"; виділити у власність ОСОБА_3 рухоме майно: меблевий набір для спальні, вартістю 2500 грн.; меблеву стінку на кухню, вартістю 2000 грн.; телевізор марки "LG", вартістю 1500 грн., а всього загальною вартістю 6000 грн.; стягнути із ОСОБА_3 на її користь компенсацію за 1/2 частину вартості рухомого майна в розмірі 3000 грн. та право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 підтримали уточнені позовні вимоги, обґрунтували їх вищенаведеним.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнали, подали письмове заперечення, яке підтримали в судовому засіданні. Відповідач суду пояснив, що для придбання частини спірного житлового будинку він 26.12.2007 взяв кредит в банку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», позивач була поручителем. В забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 був переданий в іпотеку. На даний час кредитний договір ще не погашений. Крім того відповідач вказав, що під час шлюбу ними було придбано інше рухоме майно, частину із якого позивач вже забрала в с. Веренчанка, де проживає на даний час. Вказане може підтвердити свідок ОСОБА_8 Також відповідач вказав, що рухоме майно: меблевий набір для спальні - 2500 грн., меблева стінка на кухню - 2000 грн.; телевізор - 1500 грн. ними було придбано в період із 2000 по 2007 роки. На сьогоднішній день даним речам біля п»ятнадцяти років, а тому їх вартість на час розгляду справи не можуть оцінюватися, як нові речі.

Представник третьої особи - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з»явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час розгляду справи, про що в справі свідчить поштове повідомлення, заяви про відкладення чи проведення судового засідання без їх участі до суду не надходило.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників та допитаної в якості свідка позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони із 19.11.2000 по 23.05.2016 перебували в зареєстрованому шлюбі, що вбачається з копії рішення Заставнівського районного суду від 23.05.2016 (а.с.8). Під час перебування у шлюбі, а саме 24.04.2007 сторонами було придбано 1/ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

Із договору купівлі-продажу від 24.04.2007, який посвідчений державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Малітовською Т.М. за реєстровим № 1135 ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_10 ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.61).

Право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку було зареєстровано Заставнівським РБТІ на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2007 в реєстровій книзі №13 стор. №122, реєстровий №1400 за відповідачем ОСОБА_3, що вбачається із копії договору купівлі-продажу від 24.04.2007 (а.с.61 зворот).

Зазначені обставини також підтвердилися показаннями, допитаної в якості свідка, позивача ОСОБА_2, яка вказала суду, що проживала із ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двоє дітей. В 2006 році разом із ОСОБА_3 в сестри останнього купили 1/2 частину житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1. Інша частина вказаного будинку належала ОСОБА_3 у порядку спадкування. Для придбання вказаної частини будинку вони взяли кредит у банку 26.12.2007. В 2008 році вона поїхала на заробітки в Італію для того, щоб погашати вказаний кредит. Діти залишилися проживати із її батьками. Протягом перебування на заробітках передавала кошти ОСОБА_3 для погашення кредиту, який вона виплачувала до 2014 року. Крім цього за час спільного проживання із ОСОБА_3 ними придбано меблі для спальні, стінку на кухню, холодильник, пральну машину, телевізор. Холодильник вона забрала із собою в с. Веренчанка, де на даний час проживає, а решта майна залишилася у відповідача. Оскільки за час шлюбу ними спільно придбано 1/2 частину вищевказаного будинку та вказане рухоме майно, то вона вважає, що воно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому бажає його поділити, а відповідачу залишити меблі для спальні, кухні та телевізор.

Відповідно до роз'яснень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, факт, що вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був зареєстрований під час шлюбу лише на ім'я відповідача (як одного з подружжя), не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що 1/2 частина житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Чернівецької області є спільною сумісною власністю подружжя позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3

Вирішуючи вимоги позивача щодо рухомого майна, суд зважає на п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно якого до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Судом встановлено, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами по справі було придбано рухоме майно, а саме: меблевий набір для спальні, меблеву стінку на кухню, телевізор марки "LG".

Доводи відповідача про те, що рухоме майно між ними, як подружжям уже розділено не знайшло свого підтвердження. Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що являється сусідом відповідача. Протягом восьми років сторони не проживають разом. Був випадок, що позивачка приїжджала до будинку відповідача разом із своїм батьком і підводою забирала речі, які саме він не знає. До зазначених показань суд ставиться критично, оскільки даним свідком чітко не вказано, яке саме майно було поділено між сторонами.

Враховуючи, що вказане рухоме майно набуте сторонами за час шлюбу, на підставі ст.368 ЦК України, ст.60 СК України, суд визнає це майно спільним майном подружжя. Враховуючи наведене та виходячи з принципу рівності часток сторін у спільному майні подружжя встановленого ст. 70 СК України, суд визнає рухоме майно: меблевий набір для спальні, меблеву стінку на кухню, телевізор марки "LG" спільною сумісною власністю подружжя та вважає, що кожному з подружжя належить по 1/2 частці рухомого майна, що в грошовому виразі складає по 3000 грн.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Приписами ч.2 ст.183 ЦК України встановлено, що неподільною є річ, яку неможна поділити без втрати її цільового призначення. Виходячи з викладеного, суд констатує факт, що спірне рухоме майно: меблевий набір для спальні, меблева стінка на кухню та телевізор марки "LG" є саме неподільними речами. За таких обставин, поділ у натурі 1/2 частки цього спільного майна є неможливим.

Згідно ч.2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ч.4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

При визначенні розміру компенсації суд приймає до уваги, що вказане рухоме майно було придбано сторонами в період із 2000 по 2007 роки і його вартість на той час становила: меблевого набору для спальні - 2500 грн., меблевої стінки на кухню - 2000 грн.; телевізора - 1500 грн., загальна вартість - 6000 грн. Зазначені обставини щодо складу набутого під час шлюбу майна та його вартості не спростовано відповідачем.

При вирішенні даної вимоги, суд приходить до висновку, що в рахунок поділу спільного майна подружжя слід присудити (виділити у власність) ОСОБА_3: меблевий набір для спальні, вартістю 2500 грн.; меблеву стінку на кухню, вартістю 2000 грн.; телевізор марки "LG", вартістю 1500 грн., а всього загальною вартістю 6000 грн. та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості рухомого майна в розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір в розмірі 1350 грн., що підтверджується квитанцією

№ 0 ..1 від 09.02.2017 від 03.02.2017 .

Враховуючи наведене, суд вважає, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 1350грн., які понесені позивачем при сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 60, 69, 70,71 Сімейного кодексу України, ч.3 ст. 368, ст.372 ЦК України, ст.ст. 10,60, 79, 88,215-218 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовільнити .

Визнати 1/2 частку нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та рухоме майно: меблевий набір для спальні, вартістю 2500 грн., меблева стінка на кухню, вартістю 2000 грн., телевізор марки "LG", вартістю 1500 грн. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинк з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1".

Виділити у власність ОСОБА_3 рухоме майно:

меблевий набір для спальні, вартістю 2500 грн.;

меблеву стінку на кухню, вартістю 2000 грн.;

телевізор марки "LG", вартістю 1500 грн., а всього загальною вартістю 6000 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за 1/2 частину вартості рухомого майна: меблевий набір для спальні, вартістю 2500 грн., меблеву стінку на кухню, вартістю 2000 грн., телевізор марки "LG", вартістю 1500 грн. в розмірі 3000 грн.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на: 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1" та рухоме майно: меблевий набір для спальні, вартістю 2500 грн., меблеву стінку на кухню, вартістю 2000 грн., телевізор марки "LG", вартістю 1500 грн. - припинити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1350 грн. судових витрат, понесених позивачем за сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Пухарєва