УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього - ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - відділ опіки та піклування у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (квартирою) та вселення;

за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення закасаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 4 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те. що з 17 листопада 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_6, від якого у них народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу укладення шлюбу вони проживають у АДРЕСА_1, яка на праві власності належить відповідачам. 22 липня 2014 року цей шлюб було розірвано. Зазначала, що 5 червня 2015 року відповідачі вигнали її з вказаної квартири, змінили замки, чим перешкоджають її та малолітньому сину, як членам сім'ї власника, користуватися цим житлом.

Ураховуючи наведене, позивач просила усунути перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом вселення її та її малолітнього сина в цю квартиру.

У травні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що він та його син - ОСОБА_6, є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Крім них, у вказаній квартирі зареєстрований його внук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2007 році до спірної квартири вселилась дружина сина - ОСОБА_4, яка не є членом його сім'ї, оскільки спільного господарства вони ніколи не вели. Вважав, що як власник квартири, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження квартирою.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_7 просив усунути йому перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом виселення ОСОБА_4 із цієї квартири без надання їй іншого жилого приміщення.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 4 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення у вказану квартиру. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзіОСОБА_7, ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що до розірвання шлюбу ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_5 проживали у спірній квартирі на правах члена сім'ї співвласника ОСОБА_6, а після розірвання шлюбу як колишні члени сім'ї власника. Також суди вірно виходили із того, що член сім'ї власника може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом тільки з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України і з цих підстав ОСОБА_7 вимоги не заявлялись.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 4 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик