Провадження № 2/752/1984/17
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

06.06.2017 року Голосіївський суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами, що здійснюють оперативну-розшукову дільність та досудове розслідування

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Держави Україна в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове слідство, посилаючись на те, що 17-18.03.2016 року в рамках кримінального провадження №0000258 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Обшук проведено на підставі Ухвали Печерського районного суду міста Києва від 26.02.2016 року №757/8756/16-к у вказаній ухвалі зазначено, що клопотання про проведення обшуку в частині вилучення коштів не підлягає задоволенню (абз.5 сторінка 2), не дивлячись на застереження в ухвалі слідчого судді, та письмові заяви учасників обшуку, старшим слідчим Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ У Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві Лушпієнко В.М. прийнято незаконне рішення про вилучення грошових коштів у сумі 766 000 (сімсот шістдесят шість тисяч) доларів США, 1850000 (один мільйон вісімсот п'ятдесят тисяч) гривень, 20 100 (двадцять тисяч сто) євро. На письмове зауваження адвоката, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_1 та вона може підтвердити їх походження старший слідчий Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ У Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві Лушпієнко В.М не реагував (додаток до протоколу обшуку №650, 651) та незаконно вилучив вищезазначені грошові кошти.

Ухвалою передбачено, що у випадку вилучення предметів, які орган досудового розслідування вважатиме здобутими злочинним шляхом, останній матиме можливість звернутися до суду з клопотанням про їх арешт.

22.03.2016 року слідчому слідчої групи Федосову М.В. направлено заяву про повернення вилученого майна (вх.№87/Х від 22.03.2016р.).

11.04.2016 року через канцелярію СУ ФР та ОУ ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві вручено адвокатський запит (вх.№119/Х від 11.04.2016р.), яким долучено документи, які підтверджують походження незаконно вилучених коштів та з проханням повідомити на яких підставах зберігаються вищезазначені кошти. статус.

Слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва 14.04.2016 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС Фєдосова М.В. про накладання арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000258.

Обґрунтування нанесених ОСОБА_1 збитків підтверджується: Договором резервування від 26.02.2016 року укладеного нею, як Резервувальником, на резервування земельних ділянок для укладання в подальшому договорів купівлі-продажу (основний договір). Резервування передбачало внесення ОСОБА_1 грошової суми, в розмірі 145000,00 грн., вказані кошти передані нею власнику земельних ділянок в повному обсязі 26.02.2016 року. Згідно п. 5 Договору резервування укладання Основного договору мало б відбутися не пізніше 23.03.2016 року, а п.6 передбачено що вразі відмови від укладання Основного договору Резервувальник зобов'язується сплатити штраф власнику земельних ділянок, протягом п'яти робочих днів з моменту подання ним претензії у розмірі 1200000,00 гривень.

24.03.2016 року ОСОБА_1 отримано претензію від Власника земельних ділянок ОСОБА_5 щодо сплати штрафу в розмірі 1200000,00рн. гривень згідно п.6 договору Резервування від 26.02.2016 року.

Це стало наслідком незаконного вилучення її коштів, якими вона мала розрахуватись з ОСОБА_5

В зв"язку з чим 25.03.2016 року підписано Додаткову угоду до Договору резервування щодо зменшення суми штрафу до 600000,00 (шістсот тисяч) гривень.

Штрафні санкції ОСОБА_1 сплачені згідно платіжних доручень від 23 та 24 травня 2016 року в повному обсязі.

Таким чином в наслідок незаконного вилучення коштів слідчими СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві, ОСОБА_1 не змогла виконати свої зобов'язання за договором Резервування, та вимушена була сплатити штрафні санкції.

Окрім того для захисту від незаконних дій СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві ОСОБА_1 укладено договір надання юридичної допомоги з адвокатом Хайнаком Т.Л. (свідоцтво № 4947/10 від 26.07.2012 видане Київською обласною КДКА) та сплачено за надання юридичної допомоги суму 30 000,0 (тридцять тисяч) гривень.

Тому бездіяльність службових осіб Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ У Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві, яка полягла у неповерненні вилучених у ОСОБА_1 грошових коштів потягнула за собою наслідки у вигляді сплати штрафу у сумі 600000,00 грн., втрати грошової суми, в розмірі 145000,00 грн., які сплачені нею, як засіб забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань і знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв'язку між бездіяльністю слідчих та настанням наслідків у вигляді спричинення їй прямих збитків у сумі 745000, 00 грн.

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві та надані докази та надав клопотання про проведення розгляду справи без його участі та не заперечував про винесення заочного рішення.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заперечень на позовну заяву від відповідачів до суду не надходило.

Таким чином, суд вважає за можливе, керуючись ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові законними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною 1-1 ст. 2 вказаного Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються і моральна шкода (ч. 5стаття 3).

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 вищевказаного Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру ( стаття 4 ).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові законними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством ( ч. 2 ).

Судом встановлено, що 17-18.03.2016 року в рамках кримінального провадження №0000258 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Обшук проведено на підставі Ухвали Печерського районного суду міста Києва від 26.02.2016 року №757/8756/16-к у вказаній ухвалі зазначено, що клопотання про проведення обшуку в частині вилучення коштів не підлягає задоволенню (абз.5 сторінка 2) (а.с.19-20 )

22.03.2016 року слідчому слідчої групи Федосову М.В. направлено заяву про повернення вилученого майна (вх.№87/Х від 22.03.2016р.) (а.с. ).

Згідно з ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

В межах кримінального провадження №0000258 про підозру ОСОБА_1 не повідомлено.

Відповідно до ст. 168 КПК тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу. Тимчасове вилучення майна можливе також під час обшуку, огляду.

Разом з тим, згідно з вимогами ст. 169 КПК тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

14.04.2016 Печерським районним судом м. Києва по справі №757/13567/16-к ухвалено рішення про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС Фєдосова М.В. про накладання арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000258. (а.с.28-30).

Визнання речовими доказами можливо лише щодо вилучених грошей і документів, які входили до переліку щодо якого судом прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, заарештованого майна відповідно правил ст. 98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за пропуском стадії накладення на нього арешту відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України чинним КПК не передбачено.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а також, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності та, що таке право є непорушним.

Аналогічні гарантії права власності передбачені ст. 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1960 року, якою встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В тому числі мало місце порушення таких основних принципів та загальних засад кримінального провадження як недоторканність житла, недоторканність права власності особи та принцип змагальності сторін і свободи у поданні суду своїх доказів та доведенні перед судом їх переконливості

20.05.2016 року Печерським районним судом м. Києва по справі №757/19817/16-к ухвалено рішення про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2016 на грошові кошти, вилучені 18.03.2016 у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 766 000 доларів США (сімсот шістдесят шість тисяч доларів США), 20 100 євро (двадцять тисяч сто євро), 1 850 000 гривень (один мільйон вісімсот п'ятдесят тисяч гривень) (а.с.31-33 ).

26.02.2016 року ОСОБА_1 укладено договір резервування земельних ділянок (а.с.34). та на виконання п. 3 договору сплачено кошти в розмірі 145000,0 грн. Власнику земельних ділянок згідно розписки від 26.02.2016 року (а.с. 38 ).

24.03.2016 року від власника земельних ділянок отримано претензію згідно п.6 Договору резервування на суму 1 200 000,0 грн.(а.с.39 ).

25.03.2016 року між ОСОБА_1 та власником земельних ділянок укладено додаткову угоду до договору резервування від 26.02.2016 року про зменшення штрафу до 600 000,0 грн. (а.с. 40 ).

23 та 24 травня.2016 року ОСОБА_1 згідно платіжних доручень сплачено на користь власника земельних ділянок 600 000,0 грн. (а.с.41 ).

Таким чином, враховуючи вищевказані норми закону та встановлені обставини, тривалість страждань позивача в зв'язку з неможливістю виконати свої фінансові зобов'язання, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яка була їй заподіяна внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення її можливостей реалізовувати свої звички і бажання, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також призвело до порушення її нормальних життєвих зв'язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя з моменту незаконного вилучення та утримання її майна (грошових коштів). Наявність моральної шкоди підтверджено висновком соціально-психологічного дослідження № 17-02-17 від 17.02.2017 року (а.с.56-65).

Враховуючи характер і тривалість страждань позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також роз'яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, суд вважає, що розмір моральної шкоди зазначений в позові є завищеним.За наведеного вище суд вважає, що для відновлення немайнових втрат ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду, яка підлгає стягненню з відповідачів в розмірі 15 000,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказуванню обставини, установлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З урахуванням встановлених судами обставин, які не були спростовані сторонами, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо завдання позивачу моральної (немайнової) та майнової шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав і свобод та законних інтересів незаконними діями органу досудового розслідування та органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність.

Відповідно до ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Нормою статті 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Згідно частини 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодував шкоди за рахунок держави.

Положенням частини 1ст. 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Нормою частини 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України визначено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року за № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно п. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Пунктами 35, 38, 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року за № 845, встановлено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного Бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконним діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури та судів.

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, прокуратури і суду, проводиться з Державного казначейства України, за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиною казначейського рахунку.

Разом з тим, з боку відповідачів суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 23, 319, 386, 1167, 1176 ЦК України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224, 292, 294 ЦПК України, суд -

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове слідство - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України матеріальну шкоду в розмірі 745 000,00 (сімсот сорок п'ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимогах відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційну скаргу на заочне рішення суду може бути подано позивачем до апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя