Справа № 361/1851/17
Провадження № 2/361/1639/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 червня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Селезньовій Т.В.,

при секретарі - Чуксіну В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області, третя особа Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування,-

встановив:

Позивач просить суд встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за нею право власності на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 64,6 м2, житловою площею 16,5 м2, з наступними надвірними будівлями і спорудами: літня кухня Б, б, сарай Г, г, погріб Д, навіс Ж, вбиральня Е, колодязь К, К1, огорожа N в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, позовні вимоги мотивуючи тим, що вона є дочкою спадкодавця, проживала разом з ним тривати час і доглядала за ним, є єдиним спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину після батька оскільки постійно з ним проживала, а тому, що була зареєстрована за іншою адресою і не подавала заяву протягом шести місяців, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, рекомендовано звернутись до суду.

Відповідач Гоголівська сільська рада Київської області просила розглянути справу без участі представника, своїх прав на вказане майно не пред'являє, позов визнала.

Дослідивши докази, суд дійшов таких висновків:

З свідоцтва про народження встановлено, що позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_3 і ОСОБА_5

Свідоцтвом про шлюб підтверджено зміну прізвища позивачки на прізвище по чоловіку - ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про смерть мати позивачки, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 04 червня 2007 року, видане виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області.

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_3, свідоцтво НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3, видане виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області.

ОСОБА_1 звернулася до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3. З наданої нотаріусом відповіді видно, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, вказавши на те, що позивачка пропустила встановлений законом шестимісячний строк щодо прийняття спадщини після смерті батька, а також що вона не була зареєстрованою разом із спадкодавцем за однією адресою і тому їй потрібно встановити факт проживання із спадкодавцем лише в судовому порядку.

Згідно довідкам Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області № 494 від 25 лютого 2009 року та № 815 від 14 травня 2010 року, № 816 від 14 травня 2010 року, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5, разом із своєю донькою заявником ОСОБА_1 проживали за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 часто хворів, потребував постійної уваги та допомоги.

Допитані судом свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7, сусіди, які підтвердили факт спільного і тривалого проживання позивача з спадкодавцем при його житті, і що вони доводяться один одному дочкою і батьком.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_1, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, та протягом строку встановленого для прийняття спадщини, не заявила про відмову від неї.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона має право на спадкування за законом як особа, яка проживала зі спадкодавцем.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Таким чином, встановлено, що дійсно позивачка є спадкоємцем першої черги.

Інших спадкоємців першої черги чи тих, хто має право на обовязкову частку у спадщині, чи має право на спадкування разом з першою чергою, не виявлено.

Позивачка постійно проживала разом з спадкодавцем тривалий час, станом на день йогго с мерті проживала з ним одною сім,єю.

Суд вважає можливим встановити даний факт, як підвтерджений доказами і такий, що не оспорюється, а навпаки підтверджуються відповачем.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В силу ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Таким чином, позивачка спадщину прийняла у відповідності до вимог ЦК.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Під час оформлення спадщини з'ясувалось, що відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок.

З наданих доказів встановлено, що вказаний будинок по АДРЕСА_1 належдав на праві власності спадкодавцю ОСОБА_3.

За життя ОСОБА_3 не оформив правовстановлюючих документів на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, належний йому, і не зареєстрував своє право власності на нерухоме майно.

Так, відповідно до запису у погосподарській книзі за 2006-2010 роки по АДРЕСА_1 значиться будинок, господарські будівлі та споруди за власником особового рахунку № 1819 ОСОБА_3, спадщину після якого прийняла його донька.

Згідно довідки № 550 від 17 березня 2017 року Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області земельна ділянка площею 0,2499 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і на якій розміщений вищезазначений будинок відповідно до запису земельно-кадастрової документації була у приватній власності ОСОБА_3 на підставі рішення 8 сесії У скликання № 229 від 19.06.2007 року.

В листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Згідно викопіювань з технічного паспорту, будинок побудований в 1953 році, позначений на плані літерами А, загальною площею 64,6 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м., який складається з приміщень, позначених на плані номерами: веранда 1 площею 11,6 кв.м; Вітальня 2 площею 12,2 кв.м; Кухня 3 площею 8,3 кв.м; Котельня 4 площею 3,8 кв.м; Кухня 5 площею 12,2 кв.м; Житлова 6 площею 16,5 кв.м. До будинку примикають надвірні будівлі: (літня кухня, сарай, погріб, навіс, вбиральня, колодязь, огорожа).

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, встановлено, що дійсно ОСОБА_3 при житті набув у власність житловий будинок за вказаною адресою у спосіб і з підстав, передбачених законом. За чинним на час набуття права власності цивільним законодавством, набуття права власності не повязувалось зі здійсненням державної реєстрації такого права на нерухоме майно. Тому воно вважається набутим правомірно і у відповідності до вимог закону. Протягом життя і станом на день його смерті спадкоємець не здійснив відчуження майна, не втратив права власності на майно, був його власником. Тому дане майно увійшло у спадкову масу.

Позивачка прийняла спадщину після батька у повному її обсязі, в тому числі і прийняла у спадщину вказаний будинок, належний батькові на праві власності. Тобто право власності на дане нерухоме вона набула з законних підстав .

Відповідно до абз.15 п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд не перебирає на себе повноважень технічного органу, і не визначає технічного складу об'єкту нерухомого майна, а у своєму рішенні, розглядаючи справу і вирішуючи спір, надає оцінку правовідносинам з правової точки зору: наявності права на об'єкт нерухомого майна в цілому (у тому складі, в якому цей об'єкт належав спадкоємцю станом на день його смерті і відкриття спадщини). Тому у рішенні суду суд не зазначає технічного змісту об'єкту нерухомого майна, а зазначає лише ті відомості про об'єкт , які підлягають внесенню до державного реєстру речових прав на нерухоме майно і ті відомості, які б були зазначені у свідоцтві про право на спадщину - у разі видання такого свідоцтва нотаріусом.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями ст. 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. « Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 11, 60, п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити ;.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1, - в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Селезньова