Справа № 182/3782/16-ц
Провадження № 2/0182/571/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.12.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Тихомирова І.В.

секретаря - Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько ОСОБА_3, який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 1956 року, посвідченого нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Боднарчук К.С., придбав у власність ціле недобудоване домоволодіння АДРЕСА_2

За життя ОСОБА_3 добудував зазначений житловий будинок з надвірними будівлями, але не здав його в експлуатацію.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, до складу якого також увійшов житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 спадковим майном не розпорядився.

Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті була дружина спадкодавця ОСОБА_5 та їх діти: ОСОБА_1 - позивач по справі та ОСОБА_2, який відповідно до вимог ч.2 ст. 1274 ЦК Українивідмовився від прийняття спадщини після смерті батька на користь своєї матері ОСОБА_5

У встановлений законом строк позивач ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_5 звернулися до нотаріуса із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 та 24 липня 2008 року їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 у відповідності до належних їм частин.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 спадкоємцям не видавалося.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, яка до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1

Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої в тому числі увійшов житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та 2/3 частин приватизованої земельної ділянки площею 0,0532 га, розташованої в АДРЕСА_3, яку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку та яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 від 24 липня 2008 року, реєстровий № 2-2313.

За життя ОСОБА_5 спадковим майном не розпорядилася.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є її діти: позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відповідач по справі.

Позивач у встановленому законом порядку звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

04 липня 2016 року державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 своєю постановою відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 і належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу на недобудований житловий будинок від 15 березня 1956 року, зареєстрований в реєстрі за № 535, оскільки він не зареєстрований в КП "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації". За життя ОСОБА_3 добудував вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, але не здав його в експлуатацію.

Щодо земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_5 то документ, що посвідчив право власності на 2/3 частини земельної ділянки за ОСОБА_5 не пройшов державну реєстрацію.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, та не бажає приймати спадщину після смерті ОСОБА_5

Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем спірного майна за законом, фактично прийняла його як частину спадщини, але через незалежні від неї обставини не може належним чином посвідчити своє право власності на нього, вона просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 Дніпропетровської області та на 2/3 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування будинку, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

В судове засідання позивач не з'явилася надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити (а.с. 135).

Відповідач ОСОБА_2 з позовом ознайомлений, в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечив проти визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1 (а.с.133,134).

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3, який доводиться батьком позивачу (а.с.36,61).

ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 1956 року, посвідченого нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Боднарчук К.С., придбав у власність ціле недобудоване домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.6).

За життя ОСОБА_3 добудував зазначений житловий будинок з надвірними будівлями, але не здав його в експлуатацію.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, до складу якого також увійшов житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 спадковим майном не розпорядився.

Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті була дружина спадкодавця ОСОБА_5 та їх діти: ОСОБА_1 - позивач по справі та ОСОБА_2, який відповідно до вимог ч.2 ст. 1274 ЦК Українивідмовився від прийняття спадщини після смерті батька на користь своєї матері ОСОБА_5 (а.с.121).

ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_5 у визначений законом звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с.122).

24 липня 2008 року державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачовою Л.П. їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 у відповідності до належних їм частин (а.с.123-128).

Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 спадкоємцям не видавалося.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, яка до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.88).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої, в тому числі увійшов житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та 2/3 частин приватизованої земельної ділянки площею 0,0532 га, розташованої в АДРЕСА_3, яку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 від 24 липня 2008 року, реєстровий № 2-2313.

За життя ОСОБА_5 спадковим майном не розпорядилася.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є її діти: позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відповідач по справі.

11 травня 2016 року позивач звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 (а.с. 76).

04 липня 2016 року державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 своєю постановою відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 і належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу на недобудований житловий будинок від 15 березня 1956 року, зареєстрований в реєстрі за № 535, оскільки він не зареєстрований в КП "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації". За життя ОСОБА_3 добудував вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, але не здав його в експлуатацію.

Щодо земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_5 то документ, що посвідчив право власності на 2/3 частини земельної ділянки за ОСОБА_5 не пройшов державну реєстрацію (а.с.90).

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 зазначено, що порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється:

- оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;

- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Як вбачається з технічного паспорту, житловий будинок літ "А" збудований в 1957 році, літня кухня літ. "Б" в 1953 році, літня кухня літ." б' " в 1963 році, сарай літ. "В" в 1962 році, гараж літ. "Д" в 1971 році, сарай літ. "Е" в 1981 році, баня літ. "Ж" в 1975 році.

Таким чином житловий будинок АДРЕСА_1 були збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Крім того, згідно технічного висновку та робочому проекту № 16200/34 на відповідність вимогам державним будівельним нормам та можливість подальшої експлуатації спірного житлового будинку, який був виготовлений Нікопольською філією Дніпропетровського державного проектного інституту житлового і цивільного будівництва "Дніпроцивільпроект", будівництво житлового будинку літ "А", літньої кухні "Б,б,б' ", гаражу "Д" та господарських будівель : сарай "В", "Е", туалет "Г" підвал "З" по АДРЕСА_6 виконано технічно правильно. За несучою здатністю та загальним станом житлового будинку придатне до експлуатації, як і господарські будівлі.

Також, будівлі відповідають вимогам екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших діючих норм та правил та є безпечним для життя та здоров'я людей та відповідає вимогам ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будівлі. Реконструкція та капітальний ремонт" ДБН В2,2-15-2005 "Житлові будівлі" (а.с.94-118).

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Враховуючи те, що позивач являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті батьків, прийняла спадщину, інший спадкоємець ОСОБА_2 спадщину не прийняв та не бажає її примати, а самовільно зведений житловий будинок з господарськими будівлями відповідають вимогам будівельних норм та стандартів, їх можливо прийняти до експлуатації, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 15,16,331,413,1216,1217,1218,1220-1223,1268-1270,1296 ЦК України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований житловий будинок "А" за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 52,7 м2, житловою площею 37,6 м2, з урахуванням самочинно збудованих споруд: літня кухня "Б", літня кухня "б", літня кухня " б' ", сарай "В", вбиральня "Г", гараж "Д", сарай "Е", баня "Ж", підвал З, спорудження № 1-5, І в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Чкалове, Нікопольського району Дніпропетровської області та ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Нікополь, Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини земельної ділянки, загальною площею 0,0532 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_3, яку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Нікополь, Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Тихомиров