АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І.. ОСОБА_1

секретар Чубрей І.І.

за участю ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4. який діє в інтересах ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 28 березня 2017 року,

встановила:

В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом.

Просив:

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по вулиці Миколайчука, 97 в селі Довгопілля Путильського району Чернівецької області, укладений 28 березня 2009 року між ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_6, та ОСОБА_5;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, яка розташована по вулиці Миколайчука, 97 в селі Довгопілля Путильського району Чернівецької області, укладений 28 березня 2009 року між ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_6, та ОСОБА_5

Посилався на те, що 4 листопада 2008 року позивач, маючи намір укласти з ОСОБА_5 договір довічного утримання, підписав довіреність, якою уповноважив свою дружину ОСОБА_3 на укладення договору дарування від свого імені.

28 березня 2009 року ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_5, уклали договори дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, які розташовані по вулиці Миколайчука, 97 в селі Довгопілля Путильського району Чернівецької області.

Зазначав, що він не надавав ОСОБА_6 права на укладення вказаних вище договорів.

Позивач не мав на меті укладення договорів дарування з ОСОБА_5, помилився щодо обставин, які мають істотне значення внаслідок похилого віку, тяжкого стану здоровя, неграмотності.

Рішенням Путильского районного суду Чернівецької області від 28 березня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про визнання недійсними договорів дарування, який розпочався 5 листопада 2009 року та звершився 5 листопада 2012 року.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодись не можна.

Так, згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

В пункті 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розясено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 4 листопада 2008 року ОСОБА_3 оформив довіреність на імя ОСОБА_6, згідно якої уповноважив останнього подарувати належний позивачу житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, площею 0,33 га, які розташовані в селі Довгопілля Путильського району Чернівецької області ОСОБА_5 (а.с.8).

28 березня 2009 року ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_5, уклали договори дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та земельної ділянки, площею 0,33 га, які розташовані по вулиці Миколайчука, 97 в селі Довгопілля Путильського району Чернівецької області (а.с.2, 5).

З копії паспорта ОСОБА_3 вбачається, що він народився 27 листопада 1926 року (а.с.10).

З довідки Довгопільської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 15 грудня 2015 року №263 вбачається, що ОСОБА_3 знаходиться на постійному амбулаторному лікуванні з діагнозом кардіосклероз (а.с.9).

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Згідно статті 204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності.

Зокрема, у разі вчинення правочину представником за довіреністю суду слід з'ясувати, чи наділив довіритель свого представника повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив у подальшому довіритель укладений представником у його інтересах правочин.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 1 липня 2015 року № 6-619 цс 15.

З матеріалів справи вбачається, що довіреність на імя ОСОБА_6 від 4 листопада 2008 року згідно якої ОСОБА_3 уповноважив останнього подарувати належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, площею 0,33 га, які розташовані в селі Довгопілля Путильського району Чернівецької області ОСОБА_6 М М. позивач не скасовував .

Вказана довіреність, як односторонній правочин, не визнавалась судом недійсною, а тому в силу правил статті 204 ЦК України є правомірним правочином.

Отже, ОСОБА_6 на момент укладення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки 28 березня 2009 року мав всі повноваження на укладення оспорюваних договорів дарування та діяв в межах наданих йому повноважень.

За таких обставин немає підстав визнавати оспорювані договори недійсними з підстав зазначених в позові.

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову в позові у звязку з пропуском строку позовної давності.

В пункті 11 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" визначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Вказані вище висновки колегії суддів свідчать про недоведеність позовних вимог, що є самостійного підставою для відмови в позові.

Встановлення дотримання строку для звернення з позовом не є необхідним.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові з підстав, які зазначені вище.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 28 березня 2017 року скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_1