Ухвала іменем україни 14 червня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Кузнєцова В.О., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, Профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, Спілка професіоналів докерів - механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання наказу незаконним, його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від

07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона працювала на посаді вагаря третього терміналу державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «ІМТП») та була звільнена 27 квітня

2015 року відповідно до наказу першого заступника ДП «ІМТП» №234/О-7 від 23 квітня 2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначала, що звільнення відбулося без попередньої згоди незалежної профспілки, членом якої вона є, а тому просила визнати наказ першого заступника директора ДП «ІМТП» № 234/О-7 від 23 квітня 2015 року про припинення трудового договору та звільнення її за п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та скасувати його; поновити її в ДП «ІМТП» на посаді вагаря третього терміналу; стягнути з ДП «ІМТП» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 27 квітня 2015 року по час ухвалення судового рішення.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано наказ першого заступника директора ДП «ІМТП» № 234/О-7 від 23 квітня 2015 року про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП Українинезаконним та скасовано його.

Поновлено ОСОБА_3 в ДП «ІМТП» на посаді вагаря третього терміналу.

Стягнуто з ДП «ІМТП» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 27 квітня 2015 року по 16 листопада 2015 року в сумі 40 871 грн 07 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3, на порушення ст. 43 КЗпП України, було звільнено за п. 1

ст. 40 КЗпП України без попередньої згоди профспілки, членом якої вона є.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та увалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що висновок профспілкової організації про відмову в наданні згоди на звільненню ОСОБА_3 є необґрунтованим, а тому звільнення позивача є законним.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наказу ДП «ІМТП» № 234/О-7 від 27 квітня 2015 року ОСОБА_3 було звільнено з посади вагаря 3 терміналу ДП «ІМТП», у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Оскільки ОСОБА_3 є членом Незалежної профспілки працівників порту, то для її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідач повинен був отримати згоду даної первинної профспілкової організації.

Відповідно до протоколу засідання Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту № 20 від 21 жовтня 2015 року відмовлено в наданні згоди на вимоги чи запити Іллічівського міського суду Одеської області щодо звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з грубим порушенням ДП «ІМТП» трудових прав членів профспілки, а також процедури, передбаченої ст. ст. 42, 43, 49-2, 49-4 КЗпП України (а.с. 103-104).

На виконання ухвали апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року, протоколом засідання Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту № 16 від 24 лютого 2016 року відмовлено в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України з підстав порушення ДП «ІМТП» ст. ст. 32, 42, 43, 49-4 КЗпП України, а саме: неврахування пріоритетності залишення на роботі, відсутності подання власника до профспілки щодо надання згоди на звільнення позивача, а також відповідних консультацій щодо її звільнення, оскільки ОСОБА_3 відмовилась від переведення на інше підприємство, відсутності підстав для звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 218-220).

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, вважав, що зазначена відмова профспілкової організації є необґрунтованою, оскільки обставини зазначені у висновку,а саме щодо відсутності скорочення у відповідача та не запропонування позивачеві іншої роботи, не відповідають дійсності.

Однак, судом не було враховано, що перевіряючи дотримання відповідачем при звільненні з роботи позивача вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні з'ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови, не даючи при цьому оцінки обґрунтованості самого рішення.

Зазначена правова позиція викладена у постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року

№ 6-104цс14, та від 01 липня 2015 року № 6-703цс15.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції інстанції, на порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів та заперечень сторін належним чином не перевірив, залишив поза увагою те, що звільнення позивача, яка є членом Незалежної профспілки працівників порту, за п. 1 ст. 40 КЗпП України без попередньої згоди на це первинної профспілкової організації профспілки є порушенням вимог діючого трудового законодавства.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно встановив фактичні обставини справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з підстав передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

В.О.Кузнєцов

О.В. Попович