Номер справи 220/1171/17
Номер провадження 2/220/460/17
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2017 року смт Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.,

при секретарі - Черняєвій С.П.,

за участю представника відповідача в режимі відеоконференції ОСОБА_1

розглянув заяву про відвід судді

у справі за позовом ОСОБА_2 до Служби автомобільних доріг в Дніпропетровській області про захист прав споживачів та відшкодування шкоди, розглянувши заяву про участь представника відповідача в режимі відеоконференції у судовому засіданні,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Великоновосілківського районного суду Донецької області знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до Служби автомобільних доріг в Дніпропетровській області про захист прав споживачів та відшкодування шкоди.

Позов подано за місцезнаходженням позивача із посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів».

Представник відповідача звернувся до суду із заявою про відвід судді.

Заява відповідача мотивована тим, що позивач є чоловіком ОСОБА_3, яка працює у Великоновосілківському районному суді суддею, а від-так, існує обґрунтований сумнів щодо обєктивного розгляду справи.

В усних поясненнях представник відповідача також звернтає увагу суду на ту обставину, що правовідноиини, які виникли між сторонами не регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", а тому застосування цього закону лише в частині визначення територіальної підсудності за місцезнаходженням позивача (до суду, де працює дружина позивача) та звільнення від сплати судового збору викликають сумнів у можливості прийняття об'єктивного та неупередженого рішення у справі.

У звязку зі зверненням до Ради суддів України із заявою про розяснення щодо наявності конфлікту інтересів, розгляд заяви про відвід було відкладено.

Уповноважений представник відповідача, проти розгляду заяви у більш тривалі терміни не заперечив.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про можливість розгляду справи без його участі.

Крім того, на адресу суду надійшла письмова заява, в якій позивач проти задоволення клопотання про відвід судді заперечив, посилаючись на те, що сама по собі робота його дружини в суді де розглядається спір за його позовом, не свідчить можливість необєктивного та упередженого розгляду і не може бути підставою для відводу.

Розглянувши заяву про відвід, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника відповідача, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 1 Конституції України передбачено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Статтею 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч.1 ст.7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст. 20 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), за наявності обставин, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків (…) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В п.п.49-50 рішення від 09 листопада 2006 року "Справа "Білуха проти України"" заява № 33949/02, Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та п. 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) № 33958/96, п. 42 ЄСПЛ 2000-XII).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom) від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

За змістом п.52 рішення від 09 листопада 2006 року "Справа "Білуха проти України"" заява № 33949/02, стосовно об'єктивного критерію Європейський суд з прав людини рекомендує визначати, чи існують переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність суду. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy) від 7 серпня 1996 року, п. 58).

Відповідно до вимог ст.129 Конституції України, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порядку ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При винесенні ухвали суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в п.43 Рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», згідно якого Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом».

За загальним правилом, передбаченим ст. 109 ЦПК України, позовні заяви подаються до суду за місцем реєстрації, місцем перебування відповідача.

Пунктом 5 ст. 110 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як зазначено в заяві про відвід судді, і визнано позивачем, позивач є близьким родичем судді, яка працює в одному суді разом із суддею, в провадженні якого знаходиться справа,

У звязку з цим у відповідача виникає обґрунтований сумнів щодо обєктивного та неупередженого розгляду справи.

Суд також приймає до уваги й ту обставину, що позов подано за місцезнаходженням позивача із посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів».

При цьому, таке посилання позивача стосується лише визначення територіальної підсудності та звільнення його від сплати судового збору.

Вказівка на наявність у позивача права на відшкодування шкоди, яка є предметом позову на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» у змісті позову відсутня.

Враховуючи наявність у позивача права та можливості заявлення позову за місцезнаходженням відповідача, посилання на Закон України «Про захист прав споживачів» лише задля зміни територіальної підсудності та можливості подання позовної заяви за місцем роботи його дружини, такі обставини, безумовно можуть викликати обґрунтований сумнів щодо обєктивного та неупередженого розгляду справи.

А тому, заяву про відвід судді слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.20,24,27,31,210,219,292,293,309 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про відвід судді Яненко Г.М. задовольнити.

Передати справу за позовом ОСОБА_2 до Служби автомобільних доріг в Дніпропетровській області про захист прав споживачів та відшкодування шкоди на повторний автоматичний розподіл без участі судді Яненко Г.М.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.М.Яненко