Справа № 350/1642/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1070/2017
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Ясеновенко Л.В., Васильковського В.М.

секретаря Возняк В.Д.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рожнятівського районного суду від 22 травня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 10 000 доларів США та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 до нього та його матері ОСОБА_6, треті особи: виконавчий комітет Моршинської міської ради, Стрийська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ОСОБА_7, Стрийське МБТІ, про визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом і договору дарування, визнання права власності на спадкове майно. Впродовж розгляду даної справи місцевим судом за їх клопотаннями їм неодноразово надавався час для примирення та узгодження умов мирової угоди. Остання редакція мирової угоди та спільної заяви про визнання мирової угоди між ними була погоджена 25.06.2012 року. За умовами цієї мирової угоди шляхом взаємних поступок ОСОБА_4 відмовлялася від власних позовних вимог щодо визнання за нею права на відповідну частку у спірному спадковому майні та погоджувалася на закриття провадження у справі, а він та ОСОБА_6 визнавали за ОСОБА_5 - сином відповідача, право на частку в спадщині (без визначення її розміру), вартість якої становить 10 000 доларів США. На виконання умов даної мирової угоди він 25.06.2012 року передав зазначену суму іноземної валюти ОСОБА_4, яка в цей же день поставила вказані кошти на депозитний рахунок, відкритий на її імя. В подальшому відповідач відмовилася від підписання тексту мирової угоди. 31.07.2014 року Стрийський міськрайонний суд ухвалив рішення у справі за позовом відповідача та її сина, а кошти, які відповідач отримала від нього з метою укладення мирової угоди, вона йому не повернула. Вважає, що отримані ОСОБА_4 від нього кошти в розмірі 10 000 доларів США є безпідставно набутими, у звязку з чим просив їх повернути.

В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 228 632,58 грн. безпідставно набутих коштів.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 22 травня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_3. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 80 000 грн. безпідставно набутих коштів та 1 295 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення про стягнення з неї на користь позивача 80 000 грн. безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції вважав доведеним той факт, що 25.06.2012 року позивач з метою укладення мирової угоди по цивільній справі, яка перебувала в провадженні Стрийського міськрайонного суду, передав їй 80 000 грн. як компенсацію за частку у спадковому майні, за які вона купила долари США і поклала їх на депозитний рахунок в банку, відкритий на її імя. Вона не заперечує той факт, що дійсно 25.06.2012 року отримала від позивача вказані кошти, за які вона купила 10 000 доларів США і поклала їх на депозитний рахунок в банку, однак ці кошти ОСОБА_3 передав їй в якості матеріальної допомоги на утримання свого племінника і її сина ОСОБА_5 Суд помилково дійшов висновку про те, що кошти були передані в рахунок мирової угоди, яка не була підписана жодною із сторін. Наведене призвело до неправильного застосування судом статей 1212 та 1213 ЦК України, які не слід було застосовувати до даних правовідносин.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Представник позивача в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечив, просив їх відхилити. Рішення суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим.

Апелянт в засідання апеляційного суду не з'явилась, про час та день розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надіслала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи відкласти у звязку з хворобою. Однак, доказів, підтверджуючих поважність причини неявки до суду, апелянт не надала.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що 25.06.2012 року відповідач ОСОБА_4 отримала від позивача грошові кошти в сумі, еквівалентній 10 000 доларів США, а саме 80 000 грн., та перевела їх на власний депозитний рахунок. Вказані кошти позивач надав ОСОБА_4 з метою виконання умов мирової угоди, яка не була укладена, у звязку з чим відповідач отримала їх безпідставно. Тому вказані кошти слід стягнути з неї на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені статтею 1212 ЦК України.

Відповідно до частини 1 вказаної статті особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між сторонами існував судовий спір з приводу спадкового майна, що підтверджується копією рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2014 року (а. с. 5-12 в т. 1) та копією рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2015 року (а. с. 39-43 в т. 1).

Під час розгляду Стрийським міськрайонним судом вказаної цивільної справи, сторони намагалися дійти згоди шляхом укладення мирової угоди, що встановлено з наданих у судовому засіданні пояснень сторін та підтверджується копією проекту спільної заяви сторін про визнання мирової угоди від 25 червня 2012 року (а. с. 180-183 в т. 1).

З метою врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди позивач передав відповідачу ОСОБА_4 кошти, еквівалентні 10 000 доларів США, що підтверджується п. 3 вказаного проекту заяви.

25 червня 2012 року відповідач ОСОБА_4 уклала з ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» договір про вклад «Класичний» №16 та договір №66 на відкриття та введення поточного рахунку «Для виплат», що підтверджується копіями вказаних договорів (а. с. 193-196 в т. 1).

У той же день відповідач ОСОБА_4 внесла на депозитний рахунок №0615USD/1002/0001 готівку в розмірі 10 000 доларів США, що еквівалентно у гривнях 79 925. Наведене підтверджується копією квитанції №13JU27655 від 25 червня 2012 року (а. с. 112 в т. 1).

Таким чином судом встановлено, що, з метою укладення мирової угоди в цивільній справі з приводу спору про право власності на спадкове майно, ОСОБА_3 25 червня 2012 року передав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 80 000 грн., мирова угода між сторонами не була укладена, а отримані кошти відповідач позивачу не повернула.

Факт отримання від позивача грошових коштів у розмірі 80 000 грн. відповідач ОСОБА_4 визнала, що підтверджується її письмовими запереченнями на позовну заяву від 09.11.2015 року (а. с. 180-182 в т. 1).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України правильно врахована судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно письмових заперечень на позовну заяву від 09.11.2015 року (а. с. 180-182 в т. 1) ОСОБА_4 визнала, що дійсно 25.06.2012 року позивач дав їй 80 000 грн., за які вона купила 10 000 доларів США та поклала їх на депозитний рахунок в банку, відкритий на її імя.

В запереченнях відповідач посилається на текст заяви про затвердження мирової угоди від 25.06.2012 року, відповідно до якої в п. 3 позивач зазначив: «Відповідач ОСОБА_3 провів 25 червня 2012 року позивачеві ОСОБА_5 грошове відшкодування вартості його частки у спадковому майні в сумі, еквівалентній 10 000 доларів США, шляхом внесення зазначеної суми на іменний валютний рахунок №0615USD/1002/0001 позивача ОСОБА_4 в Рожнятівському відділенні «ОСОБА_9 Аваль».

При цьому, відповідач ствердила, що позивач доларів їй не передавав і долари на її рахунок в банку не вносив. Тому він вправі претендувати на суму 80 000 грн. і саме в цій частині вона позов визнає.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що суд безпідставно вважав доведеним той факт, що грошові кошти в розмірі 80 000 грн. позивач надав їй з метою укладення мирової угоди по цивільній справі, яка перебувала в провадженні Стрийського міськрайонного суду, як компенсацію за частку у спадковому майні. Насправді ці кошти ОСОБА_3 передав їй в якості матеріальної допомоги на утримання свого племінника і її сина ОСОБА_5

Вказані доводи апелянта є голослівними та непідтвердженими жодними належними та допустимими доказами.

У звязку з наведеним, безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, є і доводи апелянта про неправильне застосування судом статей 1212 та 1213 ЦК України.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги в основному зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Ясеновенко Л.В.

ОСОБА_10