Справа №442/7600/17
Провадження №2/442/2610/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

18 грудня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.

з участю секретаря судових засідань - Махняк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області про надання дозволу на виготовлення неповнолітнім дітям проїзного документу на виїзд за кордон без згоди батька та надання тимчасового дозволу неповнолітнім дітям на виїзд за кордон без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

30.10.2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача.

31.10.2017 року суддею направлено запит щодо доступу до персональних даних в АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача - ОСОБА_3 та винесено ухвалу про відкриття провадження, справу призначено до попереднього розгляду на 20 листопада 2017 року.

20 листопада 2017 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області справу призначено до розгляду на 18 грудня 2017 року. Вирішено питання щодо повідомлення відповідача про слухання справи через оголошення в пресі.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що 03 червня 2013 року розірвала шлюб з відповідачем, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_6 року народився син - ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_7 року - 01 донька ОСОБА_5. Зазначає, що з часу розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виховання та утримання дітей, в зв'язку з чим нею був пред'явлений позов про стягнення аліментів на дітей. Звертає увагу суду на те, що докладає всіх зусиль, щоб у їхніх дітей була можливість всебічно розвиватись, вивчати іноземні мови, в зв'язку з чим намагається часто їздити з дітьми за кордон. Однак, відповідач безпідставно не надає їй згоди на виготовлення дітям проїзних документів та виїзд дітей за межі України. При цьому вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, - не наводить. Неодноразово зверталась до відповідача для вирішення питання виїзду дітей разом з нею, але всі її спроби домовитись не приносили позитивного результату, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивачки - ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала, доповнила, що позивач і вона особисто неодноразово звертались до відповідача, як усно, так і письмово, з проханням надати дозвіл для виготовлення проїзних документів та виїзд за кордон, однак той байдуже ставиться до потреб дітей. Відповідач не навідує дітей, не цікавиться їхнім навчанням, тощо.

Зазначила, що вже зверталась до суду з таким же позовом у 2014 році, який було задоволено та надано дозвіл на виїзд дітей за кордон. Відповідачу про дане рішення суду було відомо, однак він його не оскаржував, що також свідчить про байдужість до виховання та розвитку дітей. Вважає, що задоволення позову відповідатиме інтересам дітей, оскільки діти зможуть відвідати дідуся та бабусю, інших родичів, які проживають за межами України.

Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання через оголошення в пресі, згідно вимог п. 9 ст. 74 ЦПК України в редакції чинній станом на 20.11.2017 року, а тому, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд, на підставі ст. 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області - Павловська О.В. в судовому засіданні при ухваленні рішення просила враховувати інтереси дітей.

Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним і підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Вимогами ст. ст. 13, 76 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 7 та ст. 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

З копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 5), вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 року і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 6), вбачається, що ОСОБА_5 народиласьІНФОРМАЦІЯ_9 року і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2013 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Приписами ст. 33 Конституції України задекларовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У відповідності з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-тирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

За змістом п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, проїзний документ дитини є документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну дитини - громадянина України в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-тирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-тирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Таким чином, законодавством України передбачена можливість вивезення дитини за кордон без надання згоди одного з батьків на підставі рішення суду лише за умови зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Так, як встановлено в судовому засіданні, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2014 року вже надавався дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон в країни Європейського Союзу строком на три роки на період лікування, канікул, свят без відриву від навчання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в супроводі уповноваженої особи без згоди батька - відповідача по справі ОСОБА_3 (а.с. 12-15).

При таких обставинах суд, на підставі аналізу наявних в матеріалах справи доказів та пояснень представника позивачки в судовому засіданні, приходить до висновку, що відповідач з часу звернення позивачки до суду і по даний час зловживає своїми батьківськими правами і ухиляється від надання добровільної згоди на виїзд дітей за кордон. Зважаючи на те, що такий дозвіл відповідатиме інтересам дітей, сприятиме їхньому гармонійному розвитку, адаптації у суспільстві, розширюватиме їхній кругозір, в цій частині вирішення питання про надання згоди на виїзд дитини за кордон без згоди батька необхідне в судовому порядку.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на пастві рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Разом з тим, з пояснень представника позивачки в судовому засіданні вбачається, що для оформлення проїзних документів дітям позивачка по справі зверталась у компетентні органи, однак в цьому їй було усно відмовлено через відсутність згоди батька на таке оформлення.

Відповідно до Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними органами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Задовольняючи позов в частині необхідності надання дозволу на оформлення проїзного документу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 суд враховує, що без такого оформлення останні не зможуть здійснити поїздки за кордон, а тому суд приходить до висновку, що для якнайкращого забезпечення інтересів дітей необхідно надати дозвіл позивачці на виготовлення проїзних документів для виїзду дітей за кордон без згоди батька.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон буде сприяти гармонійному розвитку дітей, адаптації у суспільстві, розширюватиме їхній кругозір розвитку, буде відповідати їхнім інтересам, а тому суд знаходить підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, ст. ст. 7, 141, 150, 154, 155 СК України, п. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Надати малолітнім громадянам України - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за межі України, без згоди батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає на АДРЕСА_1.

Дозволити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає на АДРЕСА_2 тимчасові поїздки за кордон з дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 строком до 01 грудня 2018 року в Республіку Польща та країни Європейського Союзу

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуюча - суддя Курус Р.І.