Справа № 758/6202/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

секретаря - Прокопенко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в травні 2016 року звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 04.02.2006 року в розмірі 15811,17 грн., посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору та неповернення коштів.

Представник позивача Столітній М.М. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Пояснив, що хоча «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» не підписані особисто відповідачем, він знав про них, якби не був ознайомлений, тоді не підписав би кредитний договір.

Представник відповідача ОСОБА_3 на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України просив у задоволенні позову відмовити, у зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Пояснив, що 04.02.2006 року між ПАТ "КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав строковий кредит в сумі 13573,30 грн., зі строком поверненні до 04.02.2008 року, при цьому останній платіж позичальником за процентами було здійснено 29.08.2008 року в сумі 305,31 грн., таким чином строк позовної давності щодо стягнення тіла кредиту сплив в лютому 2011 р. Крім того, «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» не узгоджувались з відповідачем, не містять його підпису та не можуть бути невід»ємною частиною кредитного договору.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04.02.2006 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір, згідно якого банк надає відповідачеві строковий кредит у сумі 13573,30 грн. на строк 24 місяців по 04.02.2008 р. включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлені у заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в умовах (а.с. 6).

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.11.2016 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 21.07.2016 року, у зв»язку із тим, що заявлене відповідачем в порядку ст. 267 ЦК України клопотання про застосування строків позовної давності має суттєве значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що за умовами кредитного договору кредит надавався відповідачу на строк 24 місяців по 04.02.2008 року (а.с. 6, зворот).

Як вбачається з розрахунку, наданого до позовної заяви, остання проплата за кредитом була здійснена в період з 29.08.2007 року по 07.09.2007 року в сумі 608,29 грн., за процентами 29.08.2008 року в сумі 305,31 грн. (а.с. 4-5).

Після цього кошти на картковий рахунок не поступали. Як зазначено в заяві позичальника, строковий кредит був наданий відповідачу до лютого 2008 року (а.с. 6, зворот). А тому сам факт занесення тіла кредиту до «залишку простроченої заборгованості за кредитом» 05.02.2008 року підтверджує, що кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання закінчився.

Станом на лютий 2008 року заборгованість по тілу кредиту складала 4331,83 грн.

З цієї дати у банку виникло право вимоги до відповідача. Після закінчення строку дії виконання кредитного зобов'язання позивач звернувся до суду лише через вісім років - в травні 2016 р. Перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Така правова позиція підтверджується відповідно до судової практики Верховного Суду України (постанова 22.10.2014 р. №6-127цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України).

Як вбачається із розрахунку наведенного позивачем, сума заборгованості по нарахованим процентам на прострочену заборгованість за період з 10.05.2011 р. по 10.05.2016 р. (4331,83 грн. розмір простроченої заборгованості * 0,2% в день * 1825 днів прострочення / 100 = 15811,17 грн.) складає 15811,17 грн.

Згідно з п. 5.5 «Умов надання споживчого кредиту фізичним особам» сторони дійшли згоди, що терміни позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється тривалістю в 5 років.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Така правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (у справі 6-16цс15).

Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови в наданій редакції (а.с. 62-65) розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, після 2008 року не змінювались.

Крім того, в заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Остання проплата відбулась за процентами 29.08.2008 року, тому строк позовної давності сплинув у 2011 році. Якщо навіть брати до уваги посилання представника банку на «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» на 5-річний строк позовної давності, то він все одно сплинув би у 2013 року, тоді як з позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся у 2016 році.

Отже, враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, на підставі ст. 267 ЦК України суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 266, 267, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун