У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,

Закропивного О.В., Маляренка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області, управління Державної казначейської служби України у м. Добропіллі Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до відділу державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області, управління Державної казначейської служби України у м. Добропіллі Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на тривале невиконання рішення апеляційного суду Донецької області від 17 червня 2015 року, чим йому заподіяно матеріальної шкоди у вигляді понесених витрат у зв'язку з відривом від звичайних занять у розмірі мінімальної заробітної плати, та моральної шкоди, яку він оцінив у 10 000 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 15 червня

2016 року рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року скасовано, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

У рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 стягнуто 500 грн за рахунок Державного бюджету України.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив із того, що неправомірною бездіяльністю державного виконавця відносно реалізації усіх заходів, наданих законом, для організації виконання рішення суду, позивачу заподіяно моральну шкоду, розмір відшкодування якої визначено у сумі 500 грн.

Проте погодитися з такими висновками суду в повному обсязі не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 56 Конституції Україникожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутись до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (ст. ст. 1174, 1166,1167 ЦК України).

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6

«Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»

(з натупними змінами та доповненнями) роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Установлено, що рішенням апеляційного суду Донецької області

від 17 червня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_3, визнано бездіяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 щодо неусунення причин протікання каналізаційного стояка в квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 усунути причини протікання каналізаційного стояка у перекритті між поверхами на з'єднанні чавуна та пластика квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

7 липня 2015 року на виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист, на підстав якого було відкрито виконавче провадження й надано боржнику строк до 14 липня 2015 року для добровільного виконання судового рішення.

29 липня 2015 року боржнику направлено вимогу із попередженням про відповідальність за ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», а постановою від 5 серпня 2015 року накладено штраф за невиконання вимог державного виконавця.

17 серпня 2015 року державним виконавцем за адресою стягувача складено акт про невиконання боржником рішення суду, постановою

від 19 серпня 2015 року на боржника накладено подвійний штраф за невиконання вимог державного виконавця, а постановою від 28 серпня

2015 року закінчено виконавче провадження.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від 17 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Лашиної Г.В. відносно реалізації всіх заходів, наданих законом, для виконання рішення суду.

Визнано неправомірною постанову від 28 серпня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 48075031 та зобов'язано відновити виконавчі дії.

28 грудня 2015 року виконавче провадження відновлено, постанову направлено сторонам виконавчого провадження та Добропільському міськрайонному суду Донецької області.

На час розгляду справи в судах вказане рішення суду не виконано, чим позивачу завдано моральних страждань.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що через неправомірну бездіяльність державного виконавця щодо реалізації всіх заходів, наданих законом, для виконання рішення суду, що встановлено судовим рішенням й відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, ОСОБА_3 заподіяно моральної шкоди.

Проте, визначаючи розмір морального відшкодування та зменшуючи його до 500 грн, не навів жодних обґрунтувань такого розміру морального відшкодування з урахуванням заявленої позивачем суми у 10 000 грн та принципів розумності і справедливості.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу Українивідшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 2 ЦК Українидержава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

У таких випадках державу Україна представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції зазначених положень закону не врахував та ухвалив рішення про стягнення за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі

500 грн, при цьому не зазначив, ким та яким чином таке стягнення має проводитись.

Також не можна погодитися з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу витрат за відрив від звичайних занять.

Так, згідно зі ст. 85 ЦПК Українивитрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Граничні розміри компенсації за судовими рішеннями витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, відповідно до

ст. ст. 85-87 ЦПКвизначено постановою Кабінету Міністрів України

від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Відповідно до п. 5 додатку до вказаної постанови витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Пунктом 3 додатку до постанови встановлено, що за відрив

від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у зв'язку з явкою до суду граничний розмір обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення вказаних витрат, ОСОБА_3 зазначав, що для захисту своїх порушених прав у суді вимушений був кардинально змінити свій звичний спосіб життя та відірватися від звичайних занять, при цьому визначив розмір таких витрат відповідно до розміру мінімальної заробітної плати і просив стягнути на свою користь по 1 378 грн за 2015 рік та 2016 рік відповідно.

Усупереч вимогам ст. 212 ЦПК Україниапеляційний суд належної оцінки зазначеним доказам не надав та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні таких вимог.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених

ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України, не з'ясував усіх дійсних обставин справи, що мають важливе значення для правильного її вирішення, й не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 15 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: М.К. Гримич

О.В. Закропивний

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко