РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/6138/17

Провадження № 2/643/3863/17

13.11.2017

13 листопада 2017 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачовій О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартир, визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,який укладено 25.10.1996 між ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діяла від себе і неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ОСОБА_3, яка діяла за ОСОБА_7, посвідченого 12-ю ХДНК, частково недійсним в частині зазначення в договорі покупцем тільки ОСОБА_2; перевести на ОСОБА_1 права і обовязки покупця 1/3 частини квартири АДРЕСА_2; визнати право власності і за ОСОБА_1 на 1/3 частину вищевказаної квартири у звязку з купівлею квартири в тому числі, за гроші, які належали останньому від продажу частини квартири. Обґрунтовуючи доводи позову зазначає, що він та його батьки відповідачі по справі, були власниками квартири АДРЕСА_3, що належали на прав сумісної власності на підставі приватизації, тобто, кожному із співвласників належала по 1/3 частини квартири. 25.10.1996 вказана квартира продана ОСОБА_8Оскільки позивач на час продажу квартири був неповнолітнім, батьками отримано згоду опікунської ради на продаж його частини з метою придбання квартири більшої площі та дозволено матері ОСОБА_3 оформити і підписати від імені позивача договорі купівлі-продажу. Згідно п. 3 договору купівлі-продажу квартири матір одержала всі гроші від продажу квартири, в тому числі і за позивача. Отже, батьки використали дозвіл опікунської ради не на користь позивача, придбавши іншу квартиру, не оформивши права власності на частину придбаної квартири на дитину. Далі, батько позивача у лютому у 2017 звернувся до суду про розірвання шлюбу з матірю, погрожуючи, що вижене із квартири, оскільки є єдиним власником. Після чого, позивач почав збирати документи і дізнався, що спірна квартира зареєстрована лише за батьком.

Позивач, його представник в судовому засіданні повністю підтвердили вищевикладені обставини, підтримавши вимоги позову, які просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 з вимогами позову не погодився повністю, вважає пощо він вимоги надуманими та такими, що заявлені з пропуском строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала у повному обсязі, посилаючись, що при укладанні спірного договору не розуміла обсяг прав та обовязків щодо неповнолітньої дитини тощо при продажу квартири.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надавши заяву про слухання справи за його відсутністю.

Суд, вивчивши доводи позивача, його представника, заперечення відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та надані докази прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, встановлено, що батьками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Квартира АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_9.

Рішенням виконкому Московської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області від 15.10.1996 дозволено ОСОБА_10 від імені неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, оформити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 «г».

25.10.1996 між ОСОБА_10, яка діє за себе та за свого сина ОСОБА_9 та по довіреності за ОСОБА_2, та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 й ОСОБА_10 одержала для свого неповнолітнього сина та для свого довірителя (чоловіка) від покупця повністю гроші від продажу квартири.

25.10.1996 ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, згідно якого останній придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка зареєстрована за ОСОБА_2

Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, рішення виконкому від 15.10.1996, договорів купівлі-продажу від 25.10.1996 (а.с.10-13,15,16,17-21).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач вважає укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 частково недійсним, в частині зазначення у договорі покупцем лише ОСОБА_2, оскільки батьки, на його думку, використали отриманий від опікунської ради дозвіл на продаж належної йому частини квартири АДРЕСА_3 не на користь позивача, чим порушили його права.

Положеннями ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Позивач посилається про порушення свого права тільки у лютому 2017, коли батько вирішив розлучитися з матірю, став погрожувати вигнати із квартири та після того, як отримав у нотаріальної контори копії документів на спірну квартиру.

Між тим, з боку позивача не надано суду жодного доказу, який би підвереджував вищевикладені доводи щодо поважності пропуску строку позовної давності і щодо обставин, коли дізнався про порушення свого цивільного права, інтересу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги ф заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Надання з боку позивача копію звернення до нотаріальної контори від 14.02.2017, не є належним доказом, що свідчить про поважність пропуску строку звернення за захистом своїх порушених прав або інтересів, про що позивач нібито дізнався лише у 2017.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, прос застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними пропущення позовної давності, порушено право підлягає захисту (ч.ч.2-5 ст. 267 ЦК України).

Отже, аналізуючи вищевикладене, при відсутності належних та переконливих доказів пропущення позовної давності, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позову у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 4, 11, 60, 208-215 ЦПК України, ст.ст. 215, 257, 261, 267, 328 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволені вимог позову відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя