Справа № 583/739/17
12 червня 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Ярошенко Т.О.
при секретарі Безрядіній О. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,
Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивує свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 28 лютого 2017 року вона є власником житлового будинку за адресою вул. Заводська,140 м.Охтирка Сумської області. За вказаною адресою зареєстрована попереднім власником ОСОБА_3 в 1991 році ОСОБА_2, яка фактично в будинку з 2008 року не проживає. ОСОБА_3 померла в 2007 році. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 1.10.2008 року ? частини житлового будинку за адресою вул. Заводська,140 м.Охтирка належало батькові позивачки ОСОБА_4, також згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 жовтня 2016 року його сестрі ОСОБА_5 належало ? частини вказаного будинку, яку згодом придбав ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 18 жовтня 2016 року. 28 лютого 2017 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 житловий будинок за адресою вул. Заводська,140 м.Охтирка Сумської області та приватизовану земельну ділянку. Оскільки, за вказаною адресою відповідачка не проживає у позивачки виникають проблеми з оформленням субсидії, чим обєктивно порушуються її права, тому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 140 по вул. Заводська (Комінтерна) м.Охтирка та примусово зняти її з реєстраційного обліку в будинку.
Позивачка в судове засідання не з»явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
У судове засідання відповідачка не зявилася з невідомих суду причин, як вбачається з довідки виконавчого комітету Охтирської міської ради від 07.04.2017 року за № 15-13/ 4107 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28). Поштові конверти із судовими повістками на судові засідання повернуті до суду у звязку із закінченням терміну зберігання, таким чином про час, місце та дату розгляду даної цивільної справи повідомлена у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України.
Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 01 жовтня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2091 ОСОБА_4 є власником ? частини житлового будинку за адресою м.Охтирка, вул. Заводська, 140 Сумської області. Право власності зареєстроване в Комунальному підприємстві «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» 02 жовтня 2008 року за № 1234 (а.с. 8).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори 20 жовтня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1613, власником ? частини житлового будинку за адресою м.Охтирка, вул. Заводська, 140 Сумської області є ОСОБА_5 (а.с.9).
Відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 18 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1682 ОСОБА_5 продала ? частину житлового будинку за адресою м.Охтирка, вул. Заводська, 140 Сумської області ОСОБА_4, який став власником цілого будинку (а.с.25).
На підставі договору дарування житлового будинку від 28 лютого 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі № 282 ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 житловий будинок по вул. Заводська, 140, м.Охтирка, Сумської області, що підтверджується копією договору (а.с.7).
28.12.1991 року у житловому будинку за адресою вул. Заводська (Комінтерна), 140, м.Охтирка, Сумської області була зареєстрована відповідачка ОСОБА_2, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.21). Крім того, як вбачається з довідки про склад сімї № 203 від 30.03.2017 року виданої Органом самоорганізації населення квартальним комітетом «Перша сотня» (а.с.10) ОСОБА_1 є власницею будинку за адресою м.Охтирка вул. Заводська,140, за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2, яка з 2008 року за цією адресою не проживає, відомостей про її місце знаходження немає.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює: право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Зі змісту п. 10, 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року вбачається, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК.
З правовій позиції Верховного Суду України викладеної у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року вбачається, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своєю власністю на власний розсуд, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтями 386 та 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, аналізуючи наведені докази, враховуючи, що ОСОБА_2 без поважних причин тривалий період, починаючи з 2008 року не користується житлом за місцем реєстрації в будинку, відбулася зміна власника будинку з 8 лютого 2017 року, тому порушується право позивачки. З урахуванням всіх обставин та суд вважає, що доводи позивачки, викладені у позові заслуговують на увагу, а тому маються достатні підстави для захисту її прав та визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим будинком за вищевказаною адресою.
Вирішуючи вимогу позивачки про зняття відповідачки з реєстрації суд вважає, що вказана вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до абзацу 13 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації - це внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до абзацу 7 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З огляду на викладене, вказаний вище Закон встановлює чіткий механізм та визначає органи реєстрації, на які покладено повноваження із зняття з реєстрації місця проживання відповідної особи залежно від місця її проживання в тій чи іншій територіальній громаді.
Таким чином, зняття з реєстрації особи не належить до повноважень суду, а є делегованим повноваженням виконавчих комітетів місцевих рад, а тому суд не може перебирати на себе повноваження, які не покладені на нього законом. Суд вважає, що право позивача в достатній мірі буде захищене, визнавши відповідачку втратившою право на житло, що і буде підставою для відповідного органу реєстрації зняти з реєстрації таку особу за вказаною адресою,це питання стосується виконання судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в даному випадку, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки сплачені судові витрати в сумі 640 грн.
На підставі викладеного ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212- 214, 224-228 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 140 по вул. Заводська (Комінтерна) м.Охтирка Сумської області.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 понесені судові витрати в сумі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Охтирським міськрайонним судом Сумської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_8