ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1214/17
Провадження № 2/362/1332/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді Г.М. Лебідь-Гавенко,
при секретарі - А.В. Харченко,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Свій позов позивач обґрунтував тим, що 25 лютого 2016 року близько 12 години 00 хвилин по автодорозі Глеваха-Підгірці керуючи автомобілем «Ореl» державний знак НОМЕР_2 на перехресті не рівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі ОСОБА_1 не надав дорогу військовому автомобілю «УАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням громадянина ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення. Автомобіль «УАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 належить до структурного підрозділу МО України, а саме до військової частини НОМЕР_1 . В результаті ДТП автомобілю «УАЗ» було завдано механічних пошкоджень. Васильківським міськрайонним судом у справі 362/2027/16-ц було досліджено протокол про адміністративне правопорушення серії АГІ №290234 від 13.04.2016, схеми до протоколу огляду місця ДТП, та пояснення інших учасників ДТП, про що 28.04.2016 року постановив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Станом на 03 березня 2017 року Відповідач не виплатив жодної копійки, тоді як для досудового врегулювання спору командування військової частини НОМЕР_1 неодноразово зверталось з претензіями. Однак, незважаючи на прохання надати відповідь щодо добровільної оплати нанесених збитків, станом на сьогоднішній день, відповіді не надано.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надіславши заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, просив позов задовольнити, у разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.).
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи (а.с.25), до суду не з`явився. Про причини неявки не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутності не надіслав.
Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Судом встановлено, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу Як вбачається зі змісту постанови, 25.02.2016 року близько 12 год. 00 хв. по а/д Глеваха - Підгірці керуючи автомобілем «Opel», державний номерний знак НОМЕР_2 на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю «УАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням гр. ОСОБА_2 , який рухався по головній, що призвело до зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.9).
Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до змісту ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеною небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.
Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Проте, з огляду змісту позову встановлено, що в момент оформлення ДТП у правопорушника ОСОБА_4 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був відсутній,.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223, 224-228, 293 ЦПК України, суд,
Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму 44 489 (сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять) грн. 00 коп. за нанесення матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та витрати по сплаті судового збору у сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко