ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - Іванюк Тетяни Миколаївни до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова ВладиславаВолодимировича - Іванюк Тетяни Миколаївни на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 19 квітня 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк (далі - ПАТ «Дельта Банк») в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. - Іванюк Т.М. звернулося до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 29 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_12 був укладений кредитний договір № 1907/0908/76-261, за яким ОСОБА_12 отримав кредитні кошти у розмірі 42 500,00 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 29 вересня 2037 року.

Виконання ОСОБА_12 зобов'язань було забезпечено договорами поруки від 29 вересня 2008 року № № 1901/76-261-р-1, 1901/76-261-р-2, 1901/76-261-р-3, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, за якими останні поручилися перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № 1907/0908/76-261.

Свої договірні зобов'язання ОСОБА_12 виконував неналежним чином, в результаті чого станом на 28 липня 2015 року загальна сума його заборгованості перед банком за договором становить 812 106,50 грн гривень.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № 1907/0908/76-261, перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

У зв'язку з чим, ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 812 106,50 грн.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 19 квітня 2016 року, в задоволенні позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. - Іванюк Т.М. просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що банком не надано доказів про графік погашення заборгованості позичальником ОСОБА_12 та коли саме пред'являлася до нього вимога про повернення заборгованості, як це передбачає п. 3.10 кредитного договору, й пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання та був зобов'язаний пред'явити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи від дати, яка надала йому таке право, однак цього не зробив.

Апеляційний суд дійшов висновку, що порука фактично визнана припиненою.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції у повній мірі погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з кредитним договором від 29 вересня 2008 року № 1907/0908/76-261, ОСОБА_12 отримав кредитні кошти у розмірі 42 500,00 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 29 вересня 2037 року.

З договорів поруки від 29 вересня 2008 року № № 1901/76-261-р-1, 1901/76-261-р-2, 1901/76-261-р-3, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, убачається, що відповідачі поручилися перед кредитором за виконання ОСОБА_12 зобов'язань за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № 1907/0908/76-261.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № 1907/0908/76-261, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_12, перейшло до ПАТ «Дельта банк».

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28 липня 2015 року загальна сума заборгованості ОСОБА_12 перед банком за договором становить 812 106, 50 гривень, яка складається з: 747 245,61 грн - сума заборгованості за кредитом; 64 860,89 грн - сума заборгованості за відсотками.

Із копії досудової вимоги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» від 13 серпня 2015 року № 31.4-08/4752/15, на адресу поручителя ОСОБА_9 вбачається, що позичальник за кредитним договором належним чином не виконував умов договору про повернення коштів й станом на 28 липня 2015 року прострочена (поточна) заборгованість становить 4 015,58 дол. США, яку просили даного поручителя погасити.

Окрім цього, банк попередив, що у випадку невиконання зазначеної вимоги він залишає за собою право на стягнення загальної суми заборгованості, яка станом на 30 липня 2015 року становить 36 809,73 дол. США та 10 126,96 грн.

Аналогічна вимога надсилалася ОСОБА_10 від 13 серпня 2015 року № 31.4-08/4751/15.

Про надсилання вказаним відповідачам даних вимог свідчить реєстр № 18.08.2015/01 (зданих через Київ-014 - 18 серпня 2015 року поштових відправлень відправником ПАТ «Дельта Банк»).

Представником позивача в апеляційній інстанції долучено до матеріалів справи графік погашення заборгованості позивальником (додаток № 1 до кредитного договору), яким передбачено щомісячні ануїтетні платежі в розмірі 122,00 дол. США, довідку від 25 березня 2016 року № 05-3254411 про порядок погашення позичальником боргу, строки та розмір платежів та розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Згідно із розрахунком заборгованості та згаданою довідкою ОСОБА_12 порушив умови кредитного договору щодо повернення коштів, а саме - тіла кредиту, сплативши 08 квітня 2014 року лише 04,11 дол. США із 122,00 дол. США, які передбачені графіком погашення, а після 08 жовтня 2014 року тіло кредиту останнім не погашалося взагалі.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ‒ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ‒ невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Суди встановили, що сторони визначили як строк дії договору ‒ до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитами та процентами за користування ними (пункт 10.9 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту ‒ до 29 вересня 2037 року (пункт 1.1 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів (пункт 1 кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ‒ до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Як убачається з вимог кредитного договору, п. 3.9. якого передбачено право банку на дострокове виконання боржником зобов'язань у разі порушення останнім строків щомісячних платежів, встановлених п. 3.1. договору. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється позичальнику у порядку, передбаченому п. 3.10 договору.

Відповідно до п. 3.10 договору, у випадках порушення умов п. 3.9 цього договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється банком у письмовому вигляді та підлягає виконанню в повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника.

Разом з тим, апеляційний суд вище викладеного не врахував, не взяв до уваги, що банк має право на звернення з вимогою про дострокове повернення суми боргу, а не обов'язок та дійшов помилкового висновку про те, що строк повернення коштів було змінено.

Також, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договорами поруки відповідальність поручителів наступає у разі не виконання позичальником умов основного зобов'язання за першою вимогою банку протягом п'яти календарних днів, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16.

Так, апеляційний суд вищевикладеного не врахував, не взяв до уваги, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а за договорами поруки відповідальність поручителів наступає через п'ять днів за датою вимоги банку, не з'ясував, за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє.

Крім того, суд апеляційної інстанції, у порушення ст. ст. 213-214 ЦПК України під час перегляду рішення районного суду, не взяв до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази у підтвердження того, що до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, в тому числі, за договорами поруки.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим й воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» КадироваВладислава Володимировича - Іванюк Тетяни Миколаївни задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 19 квітня 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак