Номер провадження 2/289/676/17
Справа № 289/1023/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 м .Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого Свінцицький Л. В.

при секретарі Пергун Р. Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Радомишльському районному суді Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пилиповицька сільська рада про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина до складу якої входить Сертифікат на право на земельну частку (пай), який спадкодавець йому заповіла, після її смерті виникла необхідність прийняти спадщину, однак в нотаріальній конторі йому відмовляють у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, іншим чином ніж шляхом звернення до суду йому спадкових прав не набути, просить суд визнати за ним право власності на Сертифікат на право на земельну частку (пай).

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла 19.07.1997 року у віці 78 років, згідно свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 268587, вона була власником права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ПКСП ім. Шевченка с. Пилиповичі, Пилиповицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 10 103,00 гривень, що належало покійній згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0044010 від 20 листопада 1996 року, виданий головою Радомишльської райдержадміністрації на підставі рішення Радомишльської РДА № 296 від 26.09.1996 року на ім я «Чабак Тетяна Антонівна»

Також встановлено, що ОСОБА_2 03.05.1988 року склала заповіт на імя позивача, яким заповіла йому все своє майно, серед іншого, спірний Сертифікат після своєї смерті.

Встановлено, що оригінал вищезгаданого державного акта є втраченим, тому нотаріусом правомірно було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності за законом.

Позивач вступив у спадщину шляхом подання до нотаріальної контори, в шестимісячний строк, відповідної заяви після смерті спадкодавця.

У звязку з тим, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо суд задовольняє його позовні вимоги.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд його позовні вимоги задовольняє.

Керуючись ст.ст. 3, 10-11, 15, 57-60, 88, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 327, 392, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Ухвалити рішення суду, яким визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 19.07.1997 року у віці 78 років в с. Пилиповичі, Радомишльського району Житомирської області - право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ПКСП ім. Шевченка с. Пилиповичі, Пилиповицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 10 103,00 гривень, що належало покійній згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0044010 від 20 листопада 1996 року, виданий головою Радомишльської райдержадміністрації на підставі рішення Радомишльської РДА № 296 від 26.09.1996 року на ім я «Чабак Тетяна Антонівна».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Свінцицький