Справа № 755/4265/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що з 07 березня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, що призвело до втрати любові та поваги один до одного, ці обставини перешкоджають подальшому існуванню подружжя, як повноцінного союзу жінки та чоловіка, подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, переконані, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх спільним інтересам, як окремих осіб, що має для них істотне значення. (а.с. 1-2)

Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_5. в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підтримує та просить задовольнити з підстав викладених у поданій до суду заяві.

Представник заявник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підтримує та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як визначено статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст.55 Сімейного кодексу України).

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Як роз'яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.

Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 07 березня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя та ведення домашнього господарства, що стало підставою припинення сімейно-шлюбних відносин, подружжя спільного господарства не ведуть, мають обопільне бажання розірвати шлюб на підставі спільно поданої заяви.

Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу.

Стаття 109 Сімейного кодексу України встановлює, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Як убачається з матеріалів справи, 16 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений Договір про сплату аліментів на дитину та про умови проживання та виховання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 370, за умовами якого між сторонами досягнуто згоди щодо сплати аліментів, умови проживання та виховання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.14-15).

Відповідно до ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення заявників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких подружжя наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими та відповідає їх дійсній волі, не зачіпає та не порушує їх особисті та майнові права, та права їх малолітньої дитини, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, тривалий час подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, досягли спільної згоди щодо участі у виховані батьками дітей, умов проживання та сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 24, 56, 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1,4, 10, 58, 60, 81, 88, 208, 209, 212-215, 218, 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї 07 березня 2003 року (актовий запис №404) - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишити «Данілова», прізвище чоловіка залишити «Чемер».

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я