Справа № 461/705/16 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/1830/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2016 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про спонукання до виконання мирової угоди,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2016р. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» ОСОБА_5 звернулася в суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, в якому просила спонукати останніх до виконання умов мирової угоди укладеної між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_4» та ОСОБА_2 та ОСОБА_6, яка затверджена ухвалою Галицького районного суду м. Львова у справі №461/2898//13-ц від 04 жовтня 2013 року.

В обґрунтування поданого позову покликалася на те, що відповідачі не виконують умов мирової угоди.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2016 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про спонукання до виконання мирової угоди задоволено та вирішено:

Спонукати ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до виконання умов мирової угоди укладеної між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_4» та ОСОБА_2 та ОСОБА_6, визнану ухвалою Галицького районного суду м. Львова у справі №461/2898//13-ц від 04 жовтня 2013 року;

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (паспорт серії КА №731648, виданий Шевченківським РВ УМВС України в Львівській області 23.12.1997 року; ідентифікаційний номер: 7, АДРЕСА_1) та ОСОБА_6 паспорт серії KB 681591, виданий Франківським РВ УМВС України в Львівській області 14.06.2001 року; ідентифікаційний номер: 3, АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» суму несплаченої заборгованості за Кредитним договором №6/07 від 26.01.2007 року в сумі 7 243 889 (сім мільйонів двісті сорок три тисячі вісімсот вісімдесят дев'ять) гривень 39 копійок.

Дане рішення оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що з рішенням суду не погоджується, оскільки судом неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 179 ЦПК України встановив фати та дослідив письмові докази на підставі документів (мирової угоди, заяви про визнання мирової угоди), які відсутні в матеріалах справи. Також, зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача, порушив вимоги чинного законодавства України, зокрема не застосував строки позовної давності по стягненню неустойки - штрафу за невиконання мирової угоди. Так, в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості по мировій угоді то даний позивачем станом на 21.01.2016р., згідно якого відповідачу ОСОБА_2 нарахована сума штрафних санкцій (п.7 Мирової угоди) за період з 25.11.2013р. по 25.12.2015р. щомісяця то 2% від суми заборгованості на загальну суму 100 644,62 доларів США. Дану суму штрафних санкцій в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату подання позовної заяви суд першої інстанції задовольнив до стягнення з відповідачів, не застосувавши до даних правовідносин вимог ст. 258 Цивільного кодексу України, згідно якої застосовується позовна давність в один рік, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Крім того, зазначає що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував до спірних правовідносин вимоги ст. 533 ЦК України, а саме: якщо у зобов'язанні зазначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, зазначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Однак, спірні грошові зобовязання, що випливають із кредитного договору, який укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, полягають у поверненню останньою першому виданого валютного кредиту в доларах США. Про це ж передбачено і в мировій угоді, а відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_4».

В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи, не зявились, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України, розглянути справу у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

20 червня 2017 року до Апеляційного суду Львівської області від представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» - ОСОБА_7 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції з Деснянським районним судом м. Києва, що знаходиться за адресою: 02225, м. Київ, пр. Маяковського, 5-В (а.с. 189).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2017 року клопотання ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено. Доручено Деснянському районному суду м. Києва забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

24 листопада 2017 року повторно на електрону адресу Апеляційного суду Львівської області надійшло клопотання від представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» - ОСОБА_8 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з Господарським судом м. Києва, що знаходиться за адресою: 01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-В.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 158-1 ЦПК України у клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обовязковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь, питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за пять днів до дня проведення такого судового засідання. Ухвала суду, прийнята за наслідками вирішення цього питання, оскарженню не підлягає.

В зв`язку з тим, що клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції подано менше як за 5 днів до дня проведення судового засідання, підстав для задоволення клопотання немає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Скориставшись своїм правом, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про спонукання до виконання мирової угоди задоволено.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами ст.ст. 525, 526 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що 26 січня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_4»та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 6/07. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримала кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 130000,00 доларів США. (а.с.4-9).

26 січня 2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір № V17009 від 26 січня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2І передала Банку в іпотеку нерухоме майно та земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Богданівська, буд. 11. (а.с.13-19).

Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки №VP004 від 26 січня 2007 року. Згідно з п.3 Договору поруки, ОСОБА_6 солідарно відповідає перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за виконання ОСОБА_2 зобов'язань по Кредитному договору в повному об'ємі, а саме відповідати: за погашення основної суми кредиту, за погашення суми процентів відповідно до умов Кредитного договору, за інші виплати, належні ПАТ «ВіЕйБі Банк» та які випливають з Кредитного договору (в тому числі пені, штрафи і інші збитки). (а.с.10-12).

Як вбачається із матеріалів справи між сторонами укладено мирову угоду проте, що сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором (зі змінами і доповненнями до нього) на день укладення мирової угоди становить 196896,54 доларів США. Дана мирова угода затверджена ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 04.10.2013 р., та провадження у справі закрито. (а.с.24-26).

Відповідно до ч.1 статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонам з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмету позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 3 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2011 року мирова угода, затверджена судом може вважатися зобов'язанням у цивільно-правовому розумінні, оскільки її укладення, затвердження і виконання регламентовано положеннями процесуального законодавства та Закону України "Про виконавче провадження". З наведеного можна зробити висновок мирова угода є цивільно-правовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із п.4 умов мирової угоди: Боржники зобовязуються сплачувати заборгованість щомісячно з дня набрання сили цією мировою угодою, з 1-го по 59-й місяць в розмірі 3000,00 доларів США, 60-й місяць залишок заборгованості.

Однак, відповідачі належним чином не виконують умови мирової угоди.

Як встановлено судом ОСОБА_2 та ОСОБА_6 свої зобов'язання не виконали, внаслідок чого заборгованість за Кредитним договором станом на 21 січня 2016 року становить 293 738, 16 доларів США, що в перерахунку на національну одиницю України (еквівалент по курсу НБУ 24,661043 за один долар США) становить 7 243 889, 39 грн..

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Оскільки обов'язок відповідачів сплатити на користь позивача грошові кошти встановлено судом, тому обовязок виник на підставі цього судового рішення та належним способом захисту цивільного права або інтересу в такому випадку є спонукання до виконання умов мирової угоди і примусове виконання взятого на себе обовязку в натурі.

Такий висновок місцевого суду зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка.

Також, зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року при розгляді справи №-274цс15, згідно якої, у разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином досліджено усі фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, а тому рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апелянтів, викладені у апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2016 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_9