Справа № 347/220/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Крилюк М.І.,

секретаря:Терлюжак Н.П.,

адоката: Батченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу дійсним та зняття арешту на автомобіль,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу дійсним та зняття арешту на автомобіль.

Позивач та його представник позов підтримали та пояснили, що у липні 2007року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого являється автомобіль марки AUDI 100 2.6 Е, 1993 року випуску, серійний номер НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1. 16.07.2007р. позивач передав ОСОБА_6, який діяв за дорученням від імені ОСОБА_5 гроші в сумі 10 000дол.США, про що свідчить письмова розписка. Також ОСОБА_5 надав йому технічний паспорт на автомобіль, ключі від автомобіля та нотаріальну посвідчену довіреність. А тому, вважають, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля у простій письмовій формі. Проте, 17.01.2017р. позивача зупинили працівники поліції та повідомили про те, що на даний автомобіль накладений арешт та його оголошено в розшук, оскільки ОСОБА_5 являється боржником. А так як договір купівлі-прожажу не був належним чином оформлений, тому він позбавлений можливості зареєструвати за собою право власності на даний автомобіль. Просять визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки AUDI 100 2.6 Е, 1993 року випускудійсним та звільнити його з-під арешту.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не відомі.

Представник відділу ДВС Сіреджук П.П. позов не визнав та пояснив, що всі виконавчі дії здійснюються відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження». Боржником являється ОСОБА_5, а тому в процесі здійснення виконавчих дій накладено арешт на його майно, а саме транспортний засіб марки AUDI 100 2.6 Е, 1993 року випуску. Що стосується зняття арешту на даний автомобіль, то вимога позивача являється безпідставною та не доведеною, оскільки власником вказаного автомобіля являється ОСОБА_5, а тому арешт накладений законно. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно п.3ч.1ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні власником автомобіля марки AUDI 100 2.6 Е, 1993 року випуску являється ОСОБА_5, що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу.

Долучена до матеріалів справи копія довіреності від 16.07.2007р. свідчить про те, що ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатись належним йому на праві власності автомобілем марки AUDI 100 2.6 Е, 1993 року випуску.

Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Таким чином, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Тому, твердження позивача про те, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу автомобіля являється помилковим, оскільки головна відмінність генеральної довіреності на розпорядження транспортним засобом від договору купівлі-продажу полягає в тому, що видача довіреності не несе за собою переходу права власності на автомобіль. Оскільки, тільки власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що зазначено в ч.1ст.317 ЦК України.

Судом встановлено, що власник автомобіля (довіритель) ОСОБА_5 тільки уповноважив ОСОБА_4 продати, обміняти, здати в оренду, передати в користування за договором позички належний йому автомобіль, що зазначено в довіреності від 16.07.2007р.

Також щодо даних обставин слід застосувати правову позицію Верховного суду України у справі № 6-688цс15 від 16.12.2015р. де вказано, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно даного законодавства продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Долучена до матеріалів справи розписка від 16.07.2007р. не може являтись доказом укладеного між сторонами договору купівлі-продажу та суперечить вище вказаним нормам закону щодо продажу транспортного засобу, а також дана ОСОБА_6, який жодного відношення до спірного транспорного засобу не має, так як не є його власником. А згідно ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Проте, в матеріалах справи відсутні жодні документи які б свідчили про те, що власник автомобіля ОСОБА_5 уповноважував ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії щодо його майна.

А тому, суд не може визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки AUDI 100 2.6 Е, 1993 року випуску дійсним, оскільки він взагалі не існує, а правовідносини які відбулися між сторонами щодо укладення довіреності, передачі технічного паспорта на автомобіль та ключів є представницькими відносинами.

Що стосується вимоги про звільнення автомобіля марки AUDI 100 2.6 Е, 1993 року випускуз-під арешту, то дана вимога також не підлягає до задоволення, оскільки стосується правовідносин, які виникли із власником автомобіля.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5 являється боржником та щодо нього проводяться виконавчі дії які передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», що стверджується долученими до справи копіями виконавчих документів.

Зокрема, згідно постанови державного виконавця від 29.02.2016р. накладено арешт на майно боржника ОСОБА_5 та оголошено заборону на його відчуження.

Відповідно до повідомлення регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 30.03.2016р. вбачається, що згідно наявних баз даних територіального сервісного центру 2643 МВС України в Івано-Франківській області за ОСОБА_5 зареєстровано транспортний засіб марки AUDI НОМЕР_2.

Проте, оскільки державним виконавцем по місцю проживання боржника не виявлено даного транспортного засобу, а тому 14.12.2016р. ним винесено постанову про розшук автомобіля НОМЕР_2 та направлено в реєструючі органи УДАІ УМВС в Івано-Франківській області.

Після чого даний автомобіль був затриманий працівниками поліції та знаходиться на арешт-майданчику №8 м.Одеси, про що свідчать відповідні документи. Тому, жодних порушень відділом ДВС щодо ОСОБА_4 судом не встановлено, оскільки арешт накладений на майно боржника ОСОБА_5

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 являється безпідставним та не доведеним в судовому засіданні.

На підставі наведеного ст.ст.202-203, 205, 207-209, 215-216, 655-656, 658, 661,700 ЦК України та керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу дійсним та зняття арешту на автомобіль - відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.І.Крилюк