У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії та бездіяльність державного виконавця та виконуючого обов'язки начальника Подільського ВДВС м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії і бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС (який з 22 серпня 2016 року змінив найменування на Подільський ВДВС) м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_5 та в.o. начальника вказаного відділу ОСОБА_6 під час здійснення виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого листа № 2-2104/04 від 28 грудня 2006 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття.

Вказував на невиконання держвиконавцем вимог ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» щодо винесення постанови про зміну прізвища стягувача «ОСОБА_4», як це зазначено у виконавчому листі, на «ОСОБА_4», a також здійснення розрахунку заборгованості по аліментам без виклику сторін виконавчого провадження з безпідставним та всупереч чинному законодавству нарахуванням боргу за період з 01 лютого 2015 року по 01 липня 2016 року без урахування того факту, що він з 22 листопада 2014 року по 22 листопада 2015 рік виконував фактичний догляд за малолітнім сином ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідно не працював, а з 30 листопада 2015 року є безробітним та перебуває на обліку в центрі зайнятості, а також на неправомірне затвердження в.о. начальника ВДВС виконаного державним виконавцем розрахунку заборгованості.

Просив визнати неправомірними дії і бездіяльність в.о. начальника Подільського (Ленінського) ВДВС м. Полтави ОСОБА_6 з направлення довідки про розрахунок заборгованості по аліментам, яку вирахувала державний виконавець ОСОБА_5. за період з 01 лютого 2015 року по 01 липня 2016 року, а також дії і бездіяльність державного виконавця ОСОБА_5 при вирахуванні заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 09 листопада 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів і направити справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі норм ЗУ «Про виконавче провадження та СК України, дійшов висновку, що державний виконавець при здійсненні розрахунку по аліментам, а начальник ВДВС при направленні цього розрахунку сторонам, діяли правомірно та у межах своїх повноважень.

А також не внесення змін у виконавче провадження щодо прізвища стягувача, в зв'язку з його зміною не впливає на законність проведення розрахунку заборгованості по аліментам, а тому не може бути підставою визнавати бездіяльність державного виконавця з цього приводу незаконною.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту ухвал і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко
А.О. Леванчук
О.В. Ступак