Справа №589/4033/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1009/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Бойка В. Б. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Україна»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Україна» про визнання незаконними та скасування наказів про скорочення посад та про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

06 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до відповідача про визнання недійсними та скасування наказів генерального директора ПАТ «ОСОБА_3 Україна» від 09 вересня 2016 року № 232-к «Про скорочення штату працівників» з додатком № 1 та від 15 вересня 2016 року № 236-к «Про попередження працівників дільниці виробничої логістики про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату» з додатком № 1.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до відповідача з позовом про визнання недійсним та скасування наказу від 23 листопада 2016 року № 290-к про звільнення з роботи у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, поновлення на посаді транспортувальника 2 розряду дільниці виробничої логістики та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 4500 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що вона працювала у ПАТ «ОСОБА_3 Україна» на різних посадах з 1986 року, є матірю-одиначкою, самостійно виховує доньку, яка є повнолітньою, але продовжує навчання. Вказувала, що ніяких змін в організації виробництва та праці не відбулось, при її звільненні не було дотримано вимоги ст. 42 КЗпП України щодо переваги в залишенні на роботі, крім того, наказ про її звільнення підписано не генеральним директором, а начальником управління по роботі з персоналом ОСОБА_5, яка не мала права підписувати накази про звільнення працівників.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2017 року вищевказані позовні заяви були об'єднані в одне провадження.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 290-к від 23 листопада 2016 року, підписаний начальником управління по роботі з персоналом ПАТ «ОСОБА_3 Україна» ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 з посади транспортувальника 2 розряду дільниці виробничої логістики на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі у ПАТ «ОСОБА_3 Україна» на посаді транспортувальника 2 розряду дільниці виробничої логістики.

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_3 Україна» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40267 грн. 50 коп. без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

В решті вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі у ПАТ «ОСОБА_3 Україна» на посаді транспортувальника 2 розряду дільниці виробничої логістики.

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_3 Україна» на користь Державної судової адміністрації України судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1102 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_3 Україна», посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, невірну та неповну оцінку фактичних обставин та доказів у справі, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому доводить, що генеральний директор мав повноваження видавати довіреність, на підставі якої начальник управління по роботі з персоналом ОСОБА_6 підписала наказ про звільнення позивача. Вважає, що суд невірно визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судові витрати, які повинні присуджуватися пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим вказує на ряд порушень судом першої інстанції норм процесуального права.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ПАТ «ОСОБА_3 Україна» - ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_9, які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували в трудових правовідносинах. Наказом відповідача № 290-к від 23 листопада 2016 року позивача було звільнено з посади транспортувальника 2 розряду дільниці виробничої логістики у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України 23 листопада 2016 року (а.с. 101).

Вказаний наказ був виданий на підставі наказу № 232-к від 09 вересня 2016 року «Про скорочення штату працівників», яким передбачалось скоротити з 12 листопада 2016 року штат працівників дільниці виробничої логістики на дві штатні одиниці у зв'язку зі скороченням асортименту та обсягів виробництва плавлених сирів у поліпропіленових коробочках та, як наслідок, зменшення обсягів стикерування упаковки. Цим наказом затверджено перелік виключених з 12 листопада 2016 року із штатного розпису підприємства посад у звязку зі скороченням штату (додаток № 1 до наказу) двох штатних одиниць транспортувальника другого розряду дільниці виробничої логістики (а.с. 113-114).

На виконання наказу від 09 вересня 2016 року від № 232-к, генеральним директором ПАТ «ОСОБА_3 Україна» був виданий наказ № 236-к від 15 вересня 2016 року «Про попередження працівників дільниці виробничої логістики про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату», відповідно до якого, затверджено список працівників дільниці виробничої логістики, які підлягають звільненню у звязку зі скороченням штату, та Відомість попередження про наступне звільнення (додаток № 1 до наказу), з якої вбачається, що позивач 15 вересня 2016 року була попереджена про звільнення через два місяці та ознайомлена з пропозицією про працевлаштування на підприємстві, однак від підпису відмовилась, про що був складений акт (а.с. 115 - 116, 120).

Судом також встановлено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, що підтверджується наказом «Про скорочення асортименту продукції» від 25 липня 2016 року № 150, зокрема, з 01 вересня 2016 року зупинено виробництво трьох позицій твердого фасованого сиру, трьох позицій плавленого сиру, а з 01 листопада 2016 року зупинено виробництво ще двох позицій плавленого сиру (а.с. 122), планом виробництва на 2016 рік (фактичні та прогнозовані обсяги) (а.с. 121), інформацією щодо зменшення навантаження на працівників дільниці виробничої логістики по стикеруванню упаковки (поклейки наліпок на кришечки поліпропіленових коробочек) (а.с. 123).

З витягу із Структури і штатної чисельності ПАТ «ОСОБА_3 Україна» вбачається, що станом на 01 вересня 2016 року в дільниці виробничої логістики існувало всього дві посади транспортувальника другого розряду (а.с. 129-130), які підлягали скороченню.

Відповідно до довідки ПАТ «ОСОБА_3 Україна» від 28 жовтня 2016 року № 598, станом на 15 вересня 2016 року в ПАТ «ОСОБА_3 Україна» були відсутні вільні вакансії за професією (спеціальністю) та інша робота, які б ОСОБА_4 могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду роботи й стану здоровя (а.с. 125).

За інформацією Шосткинського міського центру зайнятості від 01 листопада 2016 року № 02-05/2366, ПАТ «ОСОБА_3 Україна» з 15 вересня по 31 жовтня 2016 року інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН не надавав (а.с. 126).

04 жовтня 2016 року ОСОБА_4 письмово було запропоновано перевести її на вакантну посаду складальника дільниці складської логістики, проте вона від пропозиції відмовилась, про що 10 жовтня 2016 року складено відповідний акт (а.с. 127-128).

Також встановлено, що позивач має повнолітню дочку, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Зі змісту наказу про звільнення позивача № 290-к від 23 листопада 2016 року вбачається, що вказаний документ було підписано не генеральним директором ПАТ «ОСОБА_3 Україна», а начальником управління по роботі з персоналом ОСОБА_5 Підписуючи вищевказаний наказ ОСОБА_5 діяла на підставі довіреності (а.с. 117-119).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, порушення процедури попередження відповідача про наступне вивільнення, передбаченої ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, не встановлено, заборони звільнення жінок, які мають дітей, встановлені ст. 184 КЗпП України, на позивача не поширюються, порушень вимог ст. 42 КЗпП України щодо переваг в залишенні на роботі не вбачається. Проте, звільнення позивача відбулось на підставі наказу, підписаного не уповноваженою на те особою і він є незаконним, оскільки генеральний директор ПАТ «ОСОБА_3 Україна» не мав повноважень видавати довіреність, на підставі якої начальник управління по роботі з персоналом уповноважувалась підписувати накази про звільнення з роботи працівників.

За таких обставин, суд вважав, що позивач підлягає поновленню на роботі та на її користь з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40267 грн. 50 коп. без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог, зокрема щодо визнання недійсними та скасування наказів генерального директора ПАТ «ОСОБА_3 Україна» від 09 вересня 2016 року № 232-к «Про скорочення штату працівників» з додатком № 1 та від 15 вересня 2016 року № 236-к «Про попередження працівників дільниці виробничої логістики про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату» з додатком № 1, то відповідно до положень ст. 11, ч. 1 ст. 303 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Проте, погодитись з висновком суду, що звільнення позивача відбулось на підставі наказу, підписаного не уповноваженою на те особою і він є незаконним, не можна з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищевказаним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до ст. 65 Господарського Кодексу України, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів.

Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

За статтями 154 Цивільного кодексу України та 4 Закону України «Про господарські товариства», установчим документом акціонерного товариства є його статут.

Згідно зі ст. 88 та ст. 154 Цивільного кодексу України, ст. 13 Закону України «Про акціонерні товариства», статут акціонерного товариства повинен містити відомості про склад органів товариства та їх компетенцію.

Відповідно до Закону «Про акціонерні товариства», органами акціонерного товариства є загальні збори, наглядова рада та виконавчий орган.

Статтею 58 Закону «Про акціонерні товариства» передбачено, що виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради.

Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом.

Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор).

Відповідно до ст. 60 Закону «Про акціонерні товариства», порядок прийняття рішень особою, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, встановлюється статутом акціонерного товариства.

Особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, вправі без довіреності діяти від імені акціонерного товариства, в тому числі представляти його інтереси, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками товариства.

У разі неможливості виконання особою, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, своїх повноважень, ці повноваження здійснюються призначеною нею особою, якщо інше не передбачено статутом або положенням про виконавчий орган.

Розділом 11 Статуту ПАТ «ОСОБА_3 Україна» встановлено, що одноосібним виконавчим органом товариства є генеральний директор.

До компетенції генерального директора, згідно зі Статутом відповідача, належить наймання на роботу і звільнення з роботи працівників товариства, видача довіреностей та інших документів від імені товариства з урахуванням обмежень, встановлених Статутом, видача в межах своєї компетенції наказів і вказівок, обов'язкових для виконання всіма працівниками товариства (п.11.3.6, 11.3.10, 11.3.11 Статуту).

У разі неможливості виконання генеральним директором своїх повноважень, ці повноваження тимчасово здійснюються особою, призначеною генеральним директором. Генеральний директор може видавати довіреності, якими уповноважувати здійснювати повноваження та/або виконувати обовязки (частину повноважень/обовязків) генерального директора на період його відсутності (відрядження, хвороба, відпустка і т.д.) (п.11.4 Статуту).

З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено наказом відповідача № 290-к від 23 листопада 2016 року. Разом з тим, наказом відповідача № 535/2 від 17 листопада 2016 року, генеральний директор ПАТ «ОСОБА_3 Україна» Берніго П'єр Ніколя був відряджений до міста Львова на регіональну нараду з відділом продажів у період з 20 по 23 листопада 2016 року, що підтверджується копією наказу та копіями посадочних документів (а.с. 201-202). Таким чином, 23 листопада 2016 року генеральний директор ПАТ «ОСОБА_3 Україна» був у відрядженні і не міг виконувати своїх повноважень.

Судом також встановлено, що довіреністю генерального директора ПАТ «ОСОБА_3 Україна» П'єра Берніго від 11 грудня 2015 року уповноважено начальника управління по роботі з персоналом ОСОБА_6 від імені Товариства затверджувати та підписувати, зокрема, накази про звільнення з роботи. Строк дії довіреності з 14 грудня 2015 року по 31 грудня 2016 року (а.с. 117-118).

Таким чином, видана генеральним директором ПАТ «ОСОБА_3 Україна» довіреність від 11 грудня 2015 року щодо вчинення повноважень генерального директора цього Товариства щодо звільнення з роботи працівників, на підставі якої начальник управління по роботі з персоналом ОСОБА_6 підписала наказ про звільнення позивача, була видана без перевищення генеральним директором повноважень, встановлених законом і Статутом відповідача, та є законною.

Суд першої інстанції, посилаючись на те, що відповідно до ст. 30 КЗпП України, працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством, не врахував, що генеральний директор діє в спірних правовідносинах та по відношенню до позивача не як працівник, а як орган управління акціонерного товариства, крім того, таке право передбачене цивільним та господарським законодавством, а також Статутом відповідача.

Разом з тим, судом правильно встановлено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення з 12 листопада 2016 року штату працівників дільниці виробничої логістики на дві штатні одиниці, зумовлені господарською (економічною) обґрунтованістю. Порушення процедури попередження відповідача про наступне вивільнення, передбаченої ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, не встановлено.

Обґрунтованими є висновки суду про те, що заборони звільнення жінок, які мають дітей, передбачені ст. 184 КЗпП України, на позивача не поширюються, оскільки вона має повнолітню дочку. Відповідачем не допущено порушень вимог ст. 42 КЗпП України щодо переваг на залишення позивача на роботі, так як скороченню підлягали обидві штатні одиниці транспортувальника другого розряду дільниці виробничої логістики, передбачені у штатному розписі.

Такі висновки суду позивачем у справі не спростовані. І як вже зазначалося вище, рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання недійсними та скасування наказів генерального директора ПАТ «ОСОБА_3 Україна» від 09 вересня 2016 року № 232-к «Про скорочення штату працівників» з додатком № 1 та від 15 вересня 2016 року № 236-к «Про попередження працівників дільниці виробничої логістики про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату» з додатком № 1 не оскаржується і, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та меж розгляду справи апеляційним судом, знаходиться поза межами компетенції апеляційного суду.

Враховуючи вищевикладене, наказ про звільнення позивача є законним, тому вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування наказу від 23 листопада 2016 року № 290-к про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнена, необхідно компенсувати ПАТ «ОСОБА_3 Україна» за рахунок держави 1212 гривень 64 копійки судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. п. 3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, рішення суду на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в оскаржуваній частині та щодо стягнення з ПАТ «ОСОБА_3 Україна» в дохід держави судового збору за подання позовної заяви в сумі 1102 грн. 50 коп., підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Україна» задовольнити.

Скасувати рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2017 року в частині задоволення вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині стягнення з ПАТ «ОСОБА_3 Україна» в дохід держави судового збору за подання позовної заяви в сумі 1102 гривні 50 копійок та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_3 Україна» за рахунок держави 1212 гривень 64 копійки судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -