Справа № 461/1842/17 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/3417/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: державного виконавця Личаківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області - ОСОБА_2,

представника зацікавленої особи ТзОВ «Галич» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 березня 2017 року у справі за поданням Головного державного виконання Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівської області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 березня 2017 року подання Головного державного виконання Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівської області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 задоволено повністю.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого на ІНФОРМАЦІЯ_2, без вилучення паспортного документу, до погашення ним заборгованості.

Дану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі, апелянт, зазначає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що державним виконавцем не надано до суду доказів, що він ухиляється від виконання рішення. Крім того, зазначає, що він не ухилявся від виконання зобовязань і не перешкоджав проведенню виконавчих дій, а оскарження дій державного виконавця, інформування його про накладення арешту на заставне майно та майно третьої особи, державний виконавець помилково тлумачить як ухилення від виконання зобовязання, а відтак це помилкове твердження державного виконавця було задоволено судом першої інстанції. Також, зазначає, що неможливість повного виконання судового рішення повязана з недостатністю у ТзОВ «Геліус» коштів, на які виконавець вже наклав арешт та недостатністю майна, яке вже і так є в заставі АКБ «Львів» з квітня 2012 року, відтак директор не вчиняв жодних дій, які би унеможливлювали чи перешкоджали виконанню судового рішення. Тому, у суду першої не було підстав обмежувати його як директора ТзОВ у праві виїзду за кордон, а відтак просить суд скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця та відшкодувати розмір понесених судових витрат.

В судове засідання апелянт ОСОБА_4 та його представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, від апелянта поступили письмові пояснення до апеляційної скарги та клопотання про відкладення розгляду справи у звязку і з тим, що його представник не може взяти участь у судовому засіданні, яке колегією суддів відхилено як безпідставне, а тому, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу (далі-ЦПК) України, колегія суддів вважає за можливе, розглянути справу у їх відсутності. Сторонами подані письмові пояснення та заперечення щодо апеляційної скарги. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення державного виконавця Сидія О.В. та представника зацікавленої особи ТзОВ «Галич» - ОСОБА_3 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.18 ч.2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Скориставшись наданими йому законом повноваженнями, головний державний виконавець Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, мотивуючи тим, що у останнього є невиконані зобов'язання щодо погашення заборгованості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання про обмеження у праві виїзду за межі України, районний суд виходив з того, що наявність у ОСОБА_4 невиконаного зобов'язання по погашенню заборгованості, покладеного виконавчими листами, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду, оскільки такі зроблені на підставі всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

ОСОБА_4 державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

В свою чергу, ОСОБА_4, заперечуючи проти ухвали суду про тимчасове обмеження у виїзді за кордон, не надав жодних доказів на підтвердження того, що він не в змозі виконувати рішення з поважних причин, а також інших відомостей про існування будь-яких перешкод для виконання покладеного на нього обов'язку - боржник не зазначив.

Належних доказів про те, що виїзд за кордон є трудовою діяльність боржника (договори, контракти, копія трудової книжки), до апеляційної скарги апелянт не надав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перебуває зведене виконавче провадження АСВП 53247483 з примусового виконання наказу Господарського сулу Львівської області №914/3186/14, виданого 24.10.2014 року щодо стягнення з ТзОВ «Геліус» керівником якого є ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Галич» заборгованості на суму 621 840,05 грн.

Із змісту подання встановлено, що заборгованість боржником ОСОБА_4 в добровільному порядку не сплачена.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4, як керівник ТзОВ «Геліус» не виконує рішення суду близько 3 років, тим не менше здійснюючи підприємницьку діяльність. Зокрема, як вбачається із матеріалів справи ТОВ «Геліус» отримало кредит у ПАТ АКБ «Львів» на суму 1648800 грн., який вчасно погашає.

Крім того, як вбачається із Актів державного виконавця та постанови про опис та арешт майна боржника, останній зазначив, що заборгованості не визнає, а виконання вимог державного виконавця щодо обовязку подати протягом 5 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про майно та доходи боржника, не вважає за потрібне.(а.с.12)

В матеріалах справах відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_4, як керівником підприємства-боржника, будь-яких дій спрямованих на виконання вимог виконавчого документу.

На переконання колегії суддів, встановлені обставини справи свідчать про те, що боржник ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання зобовязань щодо виконання виконавчих листів, оскільки не виконує своїх обовязків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Проаналізувавши зібрані докази, колегія суддів вважає, що районний суд підставно обмежив у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, як керівника підприємства-боржника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені наслідки у вигляді обмеження у праві виїзду за межі України носять тимчасовий характер та діють до виконання цих зобов'язань, поновлення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Відповідно до п.1 ч.1ст.312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_5