АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Ратнікової В.М., Пікуль А.А.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва 24 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_1, ОСОБА_4, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, про скасування рішення Київської міської ради, свідоцтв про право власності та державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивачка звернулася із позовом, уточнивши який зазначила, що є власником 26/100 частини будинку та 1/4 частини від 0,1000 га земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Іншими співвласниками частин даного будинку є ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У 2004 році за вказаною адресою домоволодіння позивачкою побудовано два сараї, які на плані технічного паспорта позначено під. літ. «Г» та літ. «Д». Згідно правовстановлюючих документів ОСОБА_2, вказані господарські будівлі належать саме їй, що підтверджується Дозволом на введення в експлуатацію Управління державного будівельного контролю від 06 червня 2005 року №219, виданим за розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 25 лютого 2004 року №165.

Згідно листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації від 03 листопада 2005 року № 308, було проведено розрахунок дольової участі співвласників в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_3 належать 62/100 частини домоволодіння, ОСОБА_4 - 26/100 частини домоволодіння, а ОСОБА_2 - 12/100 частини домоволодіння. Вказаним розрахунком допущено неточності, зокрема з посиланням на свідоцтво про право на спадщину від 28 листопада 1997 року за № 8-5289, серед іншого обраховані сарай літ. «Г - 1735 грн., сарай літ. «Д» - 2623 грн. і зазначено про їх належність ОСОБА_3 Таким чином, позивачка вказує, що належну їй частину у вказаному будинку № 64 було безпідставно зменшено.

Посилаючись на помилки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації при розрахунку дольової участі співвласників домоволодіння №64 по вул. Волзькій у м. Києві, позивачка також вважає, що межі земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_1 визначені неправильно, відповідно надана їй у власність земельна ділянка є меншою, ніж мала бути відведена.

Зважаючи на викладене, позивачка просила:

- скасувати свідоцтво про право власності від 20 квітня 2006 року НОМЕР_2, видане ОСОБА_2 про те, що їй належить на праві приватної власності 26/100 частини будинку, правовстановлюючі документи щодо домоволодіння АДРЕСА_1;

- скасувати рішення Київської міської ради VI сесії ХХІV скликання від 23 грудня 2003 р. № 324/1199 про приватизацію земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в частині п. 49, щодо передачі у спільну часткову власність домоволодіння АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2;

- скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, 1/4 частини від 0,1000 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_2

- скасувати свідоцтво про право власності на 62/100 частини будинку АДРЕСА_1, що видане видане ОСОБА_3 ;

- скасувати Державний акт НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_3;

- скасувати свідоцтво про право власності на 12/100 частини будинку АДРЕСА_1 що видане ОСОБА_5 (новий власник - ОСОБА_4.)

- скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_5 (новий власник - ОСОБА_4.)

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 41/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на побудовані на території домоволодіння АДРЕСА_1 сараї (на плані Технічного паспорта позначено під літ. «Г» та літ. «Д»). (т.1 а.с.2-9, 86-88)

Правонаступник відповідача ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 заперечувала проти позову, зазначила, що право на Ѕ частину дерев'яного житлового будинку за вищевказаною адресою та сараїв, у т.ч. під літерою «Г» та «Д», були успадковані ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 12 серпня 1958 року та від 28 листопада 1997 року. Оскільки експертом не наведено правових підстав врахування спірних сараїв до частки позивачки, висновок експерта вважала неналежним доказом. (т.1 а.с.110-113 т.2 а.с.110-112 т.3 а.с.67-69)

Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечував, зазначив, що набув право власності на 12/100 вищевказаного будинку та ј частину вищевказаної земельної ділянки на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 30 травня 2007 року, який є чинним і підстав для перегляду набутого права власності, передбаченого ст. 140 ЗК України, не має.(т.1 а.с.124-126)

Представник третьої особи ОСОБА_6 зазначила, що позовні вимоги заявлені до Департаменту, як неналежної особи оскільки не є повноваженнями останнього, тому просила розглянути справу за її відсутності. (т.2 а.с.142-144)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва 24 липня 2017 року позов задоволено. Скасовано свідоцтво про право власності від 20 квітня 2006 року НОМЕР_5, видане ОСОБА_2 про те, що їй належить на праві приватної власності 26/100 частини будинку правовстановлюючі документи щодо домоволодіння АДРЕСА_1. Скасовано рішення Київської міської ради VI сесії ХХІV скликання від 23 грудня 2003 р. за № 324/1199 про приватизацію земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в частині п. 49, щодо передачі у спільну часткову власність домоволодіння АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 Скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, 1/4 частини від 0,1000 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_2 Скасовано Свідоцтво про право власності видане 20 квітня 2006 року ОСОБА_3 проте що йому належить на праві приватної власності 62/100 частини будинку АДРЕСА_1. Скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_4 виданий 09 квітня 2005 року на ім'я ОСОБА_3 Скасовано Свідоцтво про право власності видане 20 квітня 2006 року ОСОБА_5 проте що їй належить на праві приватної власності 12/100 частини будинку АДРЕСА_1. Скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, Серії КВ №139002 виданий 20 лютого 2006 року на ім'я ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 41/100 домоволодіння АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на побудовані на території домоволодіння АДРЕСА_1 сараї (на плані Технічного паспорта позначено під літ. «Г» та літ «Д»). Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1707 грн. 60 коп. з кожного. (т.3 а.с.79-88)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначила, що вона є спадкоємцем відповідної частки домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 Вказувала, що на момент прийняття рішення Київської міської ради від 23 грудня 2003 року №324/1199 та отримання 09 квітня 2005 року співвласниками державних актів на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1), сараї визначені на плані домоволодіння літерами «Г» та «Д» вже входили до складу домоволодіння і частка кожного із співвласників визначалась у відповідності до наявних правовстановлюючих документів, відповідно до яких ОСОБА_3 належала 1/2 частинна домоволодіння. Крім того, дозвіл на введення в експлуатацію закінченого будівництвом (розширенням, реконструкцією) приватного житлового будинку № 219 було видано ОСОБА_2 06 червня 2005 року, тобто після прийняття рішення Київської міської ради від 23 грудня 2003 року №324/1199.(т.3 а.с.91-95)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7, ОСОБА_4 підтримали скаргу і просили її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, ОСОБА_2 була сповіщена повідомленням її представника ОСОБА_8, про що у справі є докази, заяви від останньої про припинення представництва інтересів ОСОБА_2 до апеляційного суду не надходили. (т.3 а.с.131-137, 143-150)

Зважаючи на вимоги ч. 6 ст. 74, ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції погодився з доводами позивачки ОСОБА_2 та виходив з того, що спірні сараї під літерою «Г» та «Д» були побудовані позивачкою у 1985 році і 1984 році, у 2004 році здійснені дії щодо введення їх в експлуатацію та належать позивачці на праві власності, тому помилково не були враховані Київським МБТІ та РОН під час розрахунку часток вищевказаного будинку у 2005 році.

Такий висновок суперечить наявним у справі доказам, тому колегія суддів визнала його помилковим.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Під час вирішення зазначеного спору районний суд не врахував роз'яснення, викладені в пунктах 9, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок", за змістом яких зазначено, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації.

При розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Згідно зі ст. 119 ЦК України (в редакції Закону 1963 року, який був чинним до 01 січня 2004 року) вимоги про зміну розміру часток можуть бути пред'явлені як учасниками спільної власності, частка яких збільшилась, так і тими з них, частка яких зменшилась внаслідок проведеної іншими співвласниками прибудови, надбудови чи перебудови, а також у зв'язку зі зносом частини будинку, що входила до їх частки.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України, в редакції Закону від 16 січня 2003 року, передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Судом встановлено, що за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 листопада 1997 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, набув право власності на спадкове майно, яке складається з Ѕ частини жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 що належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 12 серпня 1958 року, за реєстром № 10763, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 06.06.1960 року, записано в реєстрову книгу за № 9492. Жилий будинок - дерев'яний, зазначений на плані літерою «А», розташований на земельній ділянці розміром 1002 кв.м., жилою площею - 39.2 кв.м., а також господарчі та побутові будівлі та споруди: сараї під літ. «Б», «Г», «Д», «Е», «Ж»; вбиральні під літ. «В», «Л», споруди. Оцінка спадкового майна становить 6342 грн. (т.1 а.с.117 т.2 а.с.87-96)

23 грудня 2003 року рішенням Київської міської ради № 324/1199 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд» за пунктом 49 затвердженого Додатку до вищевказаного рішення, передано земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 у спільну часткову власність: ОСОБА_3 - Ѕ від 0.1, ОСОБА_5 - ј від 0.1, ОСОБА_2 - ј від 0.1. На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 видані державні акти на вищезазначені частини земельної ділянки за вищевказаною адресою. (т.2 а.с.35-71)

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 20 квітня 2006 року та Державного акту від 09 квітня 2005 року ОСОБА_2 є власником 26/100 частини будинку та ј частини від 0,1000 га. земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. (т.1 а.с.11-12)

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 20 квітня 2006 року та Державного акту від 09 квітня 2005 року ОСОБА_3 був власником 62/100 частини будинку та Ѕ частини від 0,1000 га. земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. (т.1 а.с.152-278)

05 липня 2007 року був укладений договір за яким ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 ј частину земельної ділянки від загальної площі 0.1000 га, розташованої в м. Києві по вул. Волзька, 64. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корнієць Л.І. (т.2 а.с.23)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем його прав і обов'язків за заповітом зазначена дружина ОСОБА_1, яка прийняла спадщину після померлого. (т.1 а.с.159-170)

Вказані обставини підтверджуються належно завіреними копіями нотаріально посвідчених документів і спадкових справ.

Оскільки за вищевказаним свідоцтвом ОСОБА_3 набув в порядку спадкування права на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку та сараїв, у т.ч. зазначених під літерами «Г» та «Д», висновок районного суду про визнання права власності на спірні сараї за позивачкою і з цих підстав скасування правовстановлюючих документів на частину житлового будинку та земельної ділянки за вищевказаною адресою, і перерозподіл часток жилого будинку, колегія суддів визнала помилковими.

При цьому, скасовуючи рішення Київської міської ради суд першої інстанції не звернув уваги, що остання не є відповідачем у цій справі, а залучені районним судом відповідачі в цій частині позовних вимог не є належними.

Посилання позивачки на дозвіл № 219 від 06 червня 2005 року на введення в експлуатацію прибудови до житлового будинку та сараїв «Г» та «Д», лист Київського МБТІ та РОН від 11 квітня 2014 року № 32498 (И-2014) щодо не врахування цих сараїв під час розрахунку часток, не спростовує вищевказаних обставин набуття відповідачами права спільної часткової власності на спірні об'єкти та правовстановлюючих документів на них. (т.1 а.с.14-15, 19)

Тому, колегія суддів визнала неспроможними та відхилила доводи позивачки, що у 2004 році за вищевказаною адресою житлового будинку позивачкою побудовано два сараї, які на плані технічного паспорта позначено під. літ. «Г» та літ. «Д» та належність права на них позивачці. При цьому, Дозвіл на введення в експлуатацію Управління державного будівельного контролю від 06 червня 2005 року №219, виданий за розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 25 лютого 2004 року №165 не може бути визнаний правовстановлюючим документом та підставою для скасування правовстановлюючих документів інших співвласників спірного будинку.

Оскільки призначена районним судом експертиза визначення часток співвласників вищевказаного житлового будинку та господарських споруд проведена виходячи з даних та на підставі перерахунку часток співвласників виготовленого Київським МБТІ та РОН від 11.04.2014 року № 32498, а останній (перерахунок) не містить правових підстав або обґрунтувань неврахування часток на спірні сараї під літерою «Г» та «Д» за іншими співвласниками, колегія суддів визнала неналежним доказом та відхилила висновок № 4724 від 10 січня 2017 року судового експерта Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз МЮ України, як зроблений на хибних вихідних даних, які містять припущення наявності певних обставин, які районний суд вважав встановленими. (т.3 а.с.3-11)

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва 24 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_1, ОСОБА_4, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, про скасування рішення Київської міської ради, свідоцтв про право власності та державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання права власності.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

А.А.Пікуль

Справа № 22-ц/796/9526/2017

Унікальний номер 752/10674/14-ц

Головуючий у першій інстанції - ШкірайМ.І.

Доповідач Левенець Б.Б.