Дата документу 12.06.2017
Справа № 320/5588/16-ц
Провадження № 2/320/207/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» червня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого-судді Горбачової Ю.В.,

при секретарі - Луценко П.В.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, адвоката Ненашевої Я.В.,

відповідача - ОСОБА_3 та його представника - адвоката Сєрова М.І.,

представника третьої особи, ОПП - в/к ММР ЗО, - Гнєдашової Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача, батьківських прав по відношенню неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому позивачка вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_5. Подружнє життя з відповідачем не склалося та 31.03.2005 року їх шлюб було розірвано. 17 червня 2005 року вона вдруге вийшла заміж та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1». Згідно розпорядження Красногвардійської районної ради в АР Крим від 05.08.2009 року № 685 було змінено і малолітній дитині прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» та повторно видане свідоцтво про народження дитини, батьком якої є відповідач по справі ОСОБА_3 Вони фактично не проживають разом з 2003 року. Останній раз відповідач бачив доньку у дворічному віці. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини, не виконує свої батьківські обов'язки. У весь цей час, вже більше 10 років вона виховує дитину сама, разом із своїм новим чоловіком, створює належні умови виховання та утримання, створює умови, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує її навчання. За час навчання дочки батько жодного разу в школі не з'явився, навчанням та вихованням дитини не цікавився. Таким чином, батько свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає.

Представники позивача - ОСОБА_1 та адвокат Ненашева Я.В., в судовому засіданні наполягали на позовних вимогах та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені в позові. Також ОСОБА_1 суду пояснила, що вона є матір'ю позивачки та бабусею дитини, ОСОБА_5 Онука на даний час не може виїхати з АР Крим на материкову частину України, оскільки від батька потрібно мати дозвіл, а він не надає його. Крім того, теперішній чоловік дочки хоче усиновити ОСОБА_5 і сама дитина цього бажає. Дитина не спілкувалася з батьком вже давно, та вона його фактично не знає як батька. В 2009 році батько приїжджав в АР Крим, коли його викликали до ООП для розгляду питання про зміну прізвища дитини, коли дитина побажала мати прізвище свого вітчима, однак він згоди на це не надав. Дитина в останнє приїжджала в м. Мелітополь на новий 2014 рік, але відповідач не виявляв бажання зустрітися з дитиною. До окупації АР Крим донька часто приїжджала з дитиною в м. Мелітополь. Оскільки у них з відповідачем неприязні стосунки, вони з ним не спілкуються. Восени дочка спілкувалася з відповідачем через свого адвоката з приводу надання дозволу на виїзд з АР Крим, однак він відмовився надати нотаріальний дозвіл на виїзд дитини. В 2008 році відповідач в останнє зустрічався з дитиною, більше він з дитиною не бачився. Дитина вважає відповідача чужою людиною. Аліменти на дитину відповідач сплачував нерегулярно, донька з цього приводу зверталася зі скаргами до правоохоронних органів.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Сєров М.І. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. ОСОБА_3 суду пояснив, що сумісне проживання з позивачкою були припинені 2003 році та з цього часу вони перестали разом мешкати. Вважає, що їх родина розпалася здебільше «зусиллями» ОСОБА_1 Після розпаду родини він намагався спілкуватися з дитиною, але позивачка була налаштована негативно проти нього, а тому нормального спілкування не сталося. У 2004 році позивачка з дитиною виїхала проживати в АР Крим. Шлюб між ним і позивачкою був розірваний та за рішенням суду він сплачував аліменти на утримання дитини. Аліменти весь час, до сьогодні надходять за адресою, де позивачка проживала до виїзду, АДРЕСА_1, і вказані аліменти весь час отримує саме ОСОБА_8 Після виїзду дитини до АР Крим він весь час намагався спілкуватися з нею. В нього був телефонний номер позивачки, на який він телефонував та спілкувався з дитиною. Часто позивачка відмовляла йому у спілкуванні з дитиною, посилаючись на різні причини. В останнє він особисто зустрічався з донькою у 2008 році в м. Мелітополі, коли позивачка приїздила з дитиною до Мелітополя. Вони усі разом ходили в парк, кафе. Після цього він спілкувався з дитиною по телефону, а коли телефонний зв'язок був припинений з АР Крим, вони спілкувалися з донькою по інтернетзв'язку. Останнім часом йому здалося, що дитину налаштовували проти нього, оскільки, коли він подзвонив, щоб привітати дитину з Новим Роком, то почув, що дитині підказували, що треба відповідати. Тривалий час після виїзду позивачка приховувала від нього адресу проживання в АР Крим, він дізнався про адресу проживання дитини вже в серпні 2013 року, коли позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Згоден, що інколи з-за життєвих труднощів в нього виникали нетривалі заборгованості по аліментам, але він завжди погашав їх за першої можливості. Між ним та позивачкою завжди були не прості відносини. Одного разу вона пішла на те, щоб почати нормальне спілкування, це було у 2008 році, але в подальшому, почалися непорозуміння на питаннях матеріального плану, коли він відмовив купити донці дорогу ляльку, на купівлі якої наполягала позивачка, обґрунтовуючи це тим, що доньку хоче саме таку ляльку і вона їй вже її пообіцяла на день народження.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області Гнєдашова Н.Г. в судовому засіданні вважала недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки органом опіки та піклування не встановлено підстав, передбачених законодавством. А тому відсутні підстави для підтримання вказаного позову.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_3, дослідивши подані сторонами докази, вважає, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_5. Дані обставини сторонами були визнані та підтверджені іншими дослідженими доказами, копією свідоцтва про народження дитини (а.с.11).

31.03.2005 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.10).

17 червня 2005 року позивачка вдруге вступила у шлюб та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Згідно розпорядження Красногвардійської районної ради в АР Крим від 05.08.2009 року № 685 малолітній дитині сторін було змінено прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» та повторно видане свідоцтво про народження дитини, батьком якої є відповідач по справі ОСОБА_3 Дана обставина визнана сторонами та ніким ні оспорювалася.

Сторонами також визнано, що після припинення у 2003 році стосунків та сумісного проживання, їх малолітня дитина залишилася проживати разом з матір'ю, ОСОБА_6

Після припинення подружніх відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 склалися складні, напружені відносини, що перешкоджало їх нормальному спілкуванню. Дану обставину визнали обидві сторони, а також підтверджено показами свідків.

Щодо обставин, якими кожна зі сторін обґрунтовує свої вимоги, судом були допитані ряд свідків, які пояснили наступне.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що є бабусею позивачки, донька якої, ОСОБА_5, є її правнучкою. Свідок підтвердила, що відповідач тривалий час не з'являвся до дитини та не сплачував аліменти, нічого для дитини не робив, не приймав участь у її вихованні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він є братом позивачки. Негативно характеризує відповідача. На час народження його племінниці, ОСОБА_5, позивачка разом з відповідачем проживали в будинку його батьків по АДРЕСА_1. Він на той час також проживав в цьому будинку з батьками. Протягом сумісного проживання відповідач спочатку поводив себе нормально, але після того як відносно нього в суді була розглянута справа за хуліганство, його поведінка змінилася, відповідач втратив інтерес до родини, став пізно повертатися до дому, часто у в нетверезому стані, поводив себе по-хамські. Таку поведінку відповідача було складно витерпіти, внаслідок чого між ними виникали конфлікти і приблизно у 2003 році його родина фактично вигнала відповідача з дому і між його сестрою і відповідачем з того часу шлюбні відносини були припинені. Після того, відповідач декілька разів приходив до дитини, передавав фрукти дитині, але робив це, виказуючи свою неповагу до нашої родини. Коли дитині було вже 2 або 3 роки, його сестра разом з дитиною поїхала до АР Крим, де вийшла заміж та на даний час проживає , народила ще дитину. Окрім сплати аліментів, відповідач не надає допомогу дитині, не спілкується з нею.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він давно знає родину ОСОБА_12. З відповідачем особисто знайомий не був. Йому відомо, що відповідача фактично примусили одружитися з позивачкою ОСОБА_6, коли вона завагітніла від нього. Зі слів позивачки йому відомо, що відповідач на протязі тривалого часу не приділяв уваги своїй дочці ОСОБА_15. Також йому відомо, що із-за складних сімейних відносин з відповідачем, позивачка розлучилася з ним, після чого поїхала проживати до АР Крим. Про відносини відповідача з дитиною за час проживання дитини в Криму йому нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він є другом відповідача та є хрещеним батьком його дитини, ОСОБА_5. Йому відомо, що сторони нетривалий час проживали разом в будинку разом з родиною позивачки, ОСОБА_6 . Він тісно спілкувався з ними, коли вони проживали разом, його навіть запросили бути хрещеним батьком дитини. Після розірвання відносин між сторонами він продовжував спілкуватися з відповідачем, батьком дитини. Він інколи разом з відповідачем відвідував дитину за місцем її мешкання. Дитина після розірвання стосунків між сторонами продовжувала проживати з матір'ю. Через деякий час, коли дитині було десь 3-4 роки, ОСОБА_6 з нею виїхала до АР Крим і тоді спілкування між ними і відповідачем фактично припинилося, відповідач тривалий час не міг дізнатися нову адресу проживання ОСОБА_6 з дитиною в Криму. Відповідач намагався підтримувати відносини з дитиною, але на той час інформацію щодо мешкання дитини йому не надавали. Він також намагався додзвонитися до позивачки в Крим. В 2008 року після довготривалої відсутності, коли ОСОБА_6 з дитиною приїхала до м. Мелітополя, вони усі разом домовилися зустрілися. Вони гуляли в парку з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її сином від теперішнього шлюбу. Після цього, приблизно восени 2008 року, ще раз відбулася зустріч відповідача з ОСОБА_6, однак біля двору будинку батьків відповідачки по вул. Сопіна. Відповідач спілкувалися з позивачкою, а він відійшов у бік, щоб не заважати. У ході спілкування між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 виник якийсь конфлікт, вони про щось не могли домовитися. Не пам'ятає, чи в той день це було, але він пригадує ту обставину, що ОСОБА_6 запропонувала відповідачу подарувати донці якусь дуже дорогу ляльку, однак, навіть разом з ОСОБА_12 ми не мали матеріальної можливості купити цю ляльку і ОСОБА_12 відмовив ОСОБА_6 в купівлі цього подарунку. Як після цього він дізнався від ОСОБА_12, ОСОБА_6 цю відмову сприйняла негативно та відносини між ними знов погіршилися. Свідок характеризує відповідача з позитивного боку, як люблячого батька, який бажає спілкуватися зі своєю дитиною.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона є дружиною відповідача по справі, з яким проживає з 08.04.2006 року. Шлюбні відносини між ними були офіційно оформлені 06.06.2009 року. Через тиждень після її знайомства з ОСОБА_3 він повідомив, що в нього є донька від першого шлюбу. Він казав, що дитина з колишньою дружиною проживає в Криму і між ним з першою дружиною склалися недобрі стосунки. Він розповідав, що вони розсталися внаслідок того, що його фактично вигнали з родини. Вона пам'ятає, що у червні 2008 року приблизно на день народження ОСОБА_5, дочки ОСОБА_17 і ОСОБА_6, вони зустрілися біля «Товарів для дома» з ОСОБА_6 та ОСОБА_5, привітали дитину з днем народження. З ними також був хрещений батько ОСОБА_5, ОСОБА_16. З позивачкою також був її син від другого шлюбу. Все було добре, дитина дуже раділа зустрічі з батьком. На той час вони з ОСОБА_3 проживали разом, але не були ще офіційно одружені, а коли у 2009 році вони оформили шлюб, після цього з Кримської опіки надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_6 подала заяву про зміну прізвища ОСОБА_5. ОСОБА_17 поїхав на засідання опіки сподіваючись зустрітися з донькою, але ОСОБА_6 приїхала на засідання без дитини, сказавши при цьому, що ОСОБА_5 не хоче бачити батька. Після цього чоловік неодноразово намагався зв'язатися з ОСОБА_5 за допомогою телефону та засобів інтернетзв'язку, але це не завжди виходило. Також свідок охарактеризувала відповідача з позитивної сторони щодо його ставлення до дочки, повідомила, що в квартирі за місцем їх проживання, разом з фотографіями їх сумісного сина вивішені фотографії ОСОБА_5. Свідок вважає, що саме позивачка чинить перешкоди у нормальному спілкуванні батька з дитиною. Так, вона пам'ятає, як наприкінці 2013 року відповідач зателефонував дочці привітати її з Новим роком. При цьому ОСОБА_3 увімкнув на своєму телефоні гучний зв'язок, та вона чула, як чийсь жіночій голос підказує дитині, що казати батькові і дитина говорила, що не хоче розмовляти з батьком.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона знайома з ОСОБА_3 близько 10 років та є другом його родини та часто буває у них в гостях. Їй відомо, що в ОСОБА_3 від першого шлюбу є дочка ОСОБА_15, яка на даний час вже достатньо доросла та яка мешкає в АР Крим разом з матір'ю. Декілька разів вона особисто була свідком, як відповідач намагався зв'язатися з дитиною по скапу та за телефоном, але це було безрезультатно. Так, узимку 2013 року відповідач дзвонив дочці по телефону, казав їй що бажає з нею поспілкуватися, хоче зустрітися, але дитина відповідала, що не бажає спілкуватися з батьком. При цьому ОСОБА_3 тримав свій телефон на гучному зв'язку і було чутно, що дитині хтось з дорослих підказує, що саме слід говорити. Після того, як зателефонувати до Криму стало неможливо, то ОСОБА_3 намагався зв'язуватися з дитиною по скайпу, однак вона пам'ятає, що його виклик був спочатку відхилений, а потім заблокований з тієї сторони.

Таким чином, з показів свідків вбачається, що ОСОБА_3 за час проживання з ОСОБА_6 зарекомендував себе батьком, який піклувався та займався вихованням своєї дитини. Після розриву відносин між ним та позивачкою склалися напружені відносини, але ОСОБА_3 виявляв та виявляє бажання спілкуватися з донькою, але життєві обставини, напружені стосунки з матір'ю дитини, в тому числі і подальший виїзд дитини з нею до АР Крим, перешкоджали йому у повній мірі здійснювати свої батьківські обов'язки.

Свідчення свідків з боку позивачки про те, що відповідач зовсім не приймав участі у житті дитини, не утримував, не сплачував аліменти, суд сприймає критично, оскільки в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про сплату відповідачем аліментів на дитину, сплату ним додаткових витрат на дитину та встановлено бажання відповідача виконувати свої батьківські обов'язки.

Так, Встановлено, що відповідно до рішення Мелітопольського міського суду від 29.09.2003, справа № 2-5563/2003, з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнуто на користь ОСОБА_19, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дочки ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісяця. За розрахунками заборгованості по аліментам за період з жовтня 2009 року по травень 2017 року, що були представлені суду сторонами по справі, вбачається те, що відповідач щомісяця сплачував аліменти на дитину, у деякі періоди аліменти сплачувалися не в повному обсязі, але за поясненнями позивача, це було пов'язано з матеріальними труднощами, що виникали у його житті. На даний час за представленим відповідачем розрахунком заборгованості від 20.04.2017 року ОСОБА_3 не має заборгованості по аліментам і на 01.05.2017 року переплата становить 32,90 грн. Вказаний розрахунок заборгованості був досліджений в судовому засіданні і ніким з учасників процесу не оспорений.

Крім того, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 26.02.2013, (Суддя Пономаренко Л.Е.), з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_6 стягнуто додаткові витрати на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 969 (Дев'ятсот шістдесят дев'ять) гривень 01 коп. Про те, що відповідач не виконав вказане рішення суду стороною позивача в судовому засіданні не заявлено.

Під час бесіди на особистому прийомі в службі у справах дітей батько ОСОБА_3 повідомив, що він останній раз бачив дочку на день її народження у 2008 році. У 2013 батько звертався до служби у справах дітей Красногвардійської районної державної адміністрації в Автономній Республіці Крим управління освіти, молоді та спорту із заявою про призначення йому днів зустрічей з дочкою ОСОБА_5.

Відповідно до відповіді на вказану заяву, органом опіки та піклування Красногвардійською районною державною адміністрацією рішення не було прийнято, та гр. ОСОБА_3 надано роз'яснення щодо механізму прийняття рішення про визначення способу його участі у вихованні дочки.

Крім того, питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_5 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради Запорізької області 17.05.2017. Члени комісії вирішили: беручи до уваги, що до позовної заяви позивачкою не надано:

-рішень, прийнятих буд-яким судом України щодо будь-якого обмеження батьківських прав відповідача, чи постанови або вироку суду щодо засудження батька за злочин проти дитини;

-медичних документів, довідок про те, що батько є хронічним алкоголіком або наркоманом;

-документів, які підтверджують, що батько вдавався або вдається до буд-яких видів експлуатації дочки, примушував та примушує її до жебракування та бродяжництва,

то на сьогоднішній день відсутні підстави, щоб підтримати позовну заяву ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, про позбавлення його батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов'язками ОСОБА_3, які б свідчили про його ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.

Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 08.06.2017 року № 101/16, на сьогоднішній день відсутні підстави, щоб підтримувати позовну заяву ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, про позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Аналізуючи письмові докази, надані сторонами, суд не приймає до уваги ряд письмових доказів, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, а саме, суд вважає неможливим встановити чи було електронне спілкування відповідача ОСОБА_3 саме з донькою згідно скриншотів зі сторінок соціальної мережі «В контакте». До того, ж відсутність бажання дитини спілкуватися з батьком (якщо таке дійсно є) не може бути доказом ухилення батька від виховання дитини. Також суд не приймає до уваги, як докази ряд представлених представником позивачки документів, які а саме, заяви від імені неповнолітньої ОСОБА_5, датовані 19.10.2016 роком та 07.02.2017 роком, оскільки суд не може ідентифікувати, що вони написані дитиною та з її власної волі. Суд не сприймає, як докази і відповідь відділу у справах неповнолітніх і захисту їх прав на запит адвоката Ненашевої Я.В. від 17.10.2016 року № 121, психологічна характеристика ОСОБА_5 за вих. № 15 від 13.10.2016 року, довідка (виписка з по господарчої книги про склад родини) за № 6291 від 13.10.2016 року, оскільки вказані документи, видані органами, що перебувають під юрисдикцією окупаційної влади, яка діє на території АР Крим і які не породжують будь-яких юридичних наслідків на території України.

Окрім того, суд сприймає критично покази представника позивачки, ОСОБА_1 щодо перешкоджання відповідачем у наданні дитині нотаріально посвідченого дозволу на в'їзд та виїзд з окупованої території АР Крим, оскільки протягом розгляду даної справи відповідач ОСОБА_3 оформив нотаріально посвідчений дозвіл на свою дитину, ОСОБА_5, який представив на огляд суду та заявив, що він навпаки зацікавлений у наданні такого дозволу позивачці , оскільки бажає побачитись з дочкою, яку давно не бачив.

Разом з тим, не зважаючи на те, що суд визнав явку позивачки в судове засідання обов'язковою для надання особистих пояснень, вона не знайшла часу для приїзду в судове засідання з дитиною також для з'ясування думки самої дитини щодо питання позбавлення її батька батьківських прав щодо неї. Вказана обставина може в свою чергу свідчити про те, що позивачка дійсно перешкоджає спілкуванню батька з дитиною.

Виходячи із змісту ч.6 ст.7 СК України та правил ст. 141 СК України права та обов'язки щодо дитини у її батьків є рівними.

Згідно приписів ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Cт. 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них.

Згідно зіст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

За таких обставин, виходячи з інтересів дитини, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_20 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, 15.06.2002 року слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 212- 215 ЦПК України, ст.ст. 7, 141, 153,157 СК України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_6 в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Ю.В. Горбачова