У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Хортицького району м. Запоріжжя в інтересах Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2012 року і рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року, та касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Родовід Банк» Куліша Віктора Миколайовича на рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року прокурор Хортицького району м. Запоріжжя в інтересах Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк», Банк) та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір від 28 вересня 2007 року № 34.2/СК-007.07.2 з додатковою угодою до нього від 21 серпня 2008 року та кредитний договір від 01 жовтня 2007 року № 34.2/СК-008.07.2.

Відповідно до змісту п. п. 1.1, 1.3 кредитного договору від 28 вересня 2007 року № 34.2/СК-007.07.2 банк надав позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 39 600,00 дол. США, терміном по 28 вересня 2009 року включно, з встановленням процентної ставки в розмірі 15,0 % річних.

Згідно до змісту п. 1.1, 1.3 кредитного договору від 01 жовтня 2007 року №34.2/СК-008.07.2 банк надав позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 39 600,00 дол. США, терміном по 01 жовтня 2009 року включно, з встановленням процентної ставки в розмірі 15,0 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 перед банком за вказаними кредитними договорами між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки від 28 вересня 2007 року та договір поруки від 01 жовтня 2007 року.

ОСОБА_4 були порушені умови кредитних договорів щодо повернення кредиту та нарахованих процентів, внаслідок чого станом на 30 травня 2011 року у неї виникла заборгованість перед ПAT «Родовід Банк» у розмірі 141 631,47 дол. США, що еквівалентно 1 129 638 грн 44 коп.

23 травня 2011 року позивачем було направлено лист-претензію на адресу ОСОБА_4 (вих. № 132-477) та на адресу ОСОБА_5 (вих. № 132-478) з вимогою в строк до 23 червня 2011 року повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та суму нарахованої пені, які були отримані 24 травня 2011 року.

На підставі зазначеного прокурор просив стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 вересня 2007 року № 34.2/СК-007.07.2 та кредитним договором від 01 жовтня 2007 року №34.2/СК-008.07.2 в сумі 141 631,47 доларів США, що еквівалентно 1 129 638 грн 44 коп.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 141 631,47 дол. США, що еквівалентно 1 129 638 грн 44 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2012 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитними договорами і судового збору, та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та закрити провадження у справі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Родовід Банк» Куліш В.М. просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 були укладені: кредитний договір від 28 вересня 2007 року № 34.2/СК-007.07.2, за умовами якого банк надав позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 39 600,00 дол. США, терміном по 28 вересня 2009 року включно, з встановленням процентної ставки в розмірі 14,5 % річних, та кредитний договір від 01 жовтня 2007 року № 34.2/СК-008.07.2, за умовами якого банк надав позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 39 600,00 дол. США, терміном по 01 жовтня 2009 року включно, з встановленням процентної ставки в розмірі 14,5 % річних.

Виконання кредитних зобов'язань було забезпечено порукою ОСОБА_5

За умовами договору поруки від 28 вересня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_5, поручитель зобов'язався солідарно відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 28 вересня 2007 року № 34.2/ск-007.07.2 по поверненню суми кредитної лінії 39 600, 00 дол. США, з процентною ставкою за користування кредитом 14,5 % зі строком погашення 28 вересня 2009 року.

За умовами договору поруки від 01 жовтня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_5, поручитель зобов'язався солідарно відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 01 жовтня 2007 року № 34.2/СК-008.07.2 по поверненню суми кредитної лінії 39 600, 00 доларів США, з процентною ставкою за користування кредитом 14,5 % зі строком погашення 01 жовтня 2009 року.

В наступному за домовленістю між банком та ОСОБА_4 з 21 серпня 2008 року процентна ставка за користування кредитними коштами була збільшена з 14,5 % річних до 15,0 % річних.

За кредитним договором № 34.2/ск-007.07.2 від 28 вересня 2007 року банком проценти за кредит по 20 серпня 2008 року нараховані в розмірі 14,5 %, а з 21 вересня 2008 року по 15%.

За кредитним договором 34.2/СК-008.07.2 від 01 жовтня 2007 року банком проценти за кредит по 20 вересня 2008 року нараховані в розмірі 14,5 %, а з 21 вересня 2008 року по 15 %.

Відповідно до п. 4.3. договорів поруки всі зміни та доповнення до нього дійсні лише в тому разі, якщо здійснені у письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого у нескасованій частині погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності правових підстав для стягнення заборгованості за кредитними договорами, яка утворилася у зв'язку з невиконанням позичальником належним чином взятих за договорами зобов'язань.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 як поручителя заборгованості за кредитними та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з 21 серпня 2008 року збільшився обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_5 без його згоди, що є порушенням п. 4.3 договорів поруки від 28 вересня 2007 року та від 01 жовтня 2007 року і з огляду на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_5 припинилась, а відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитними договорами з нього, як поручителя.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Родовід Банк» Куліша В.М. про те, що уклавши 21 серпня 2008 року додаткові угоди до кредитних договорів від 28 вересня 2007 року № 34.2/ск-007.07.2 та від 01 жовтня 2007 року № 34.2/СК-008.07.2 з ОСОБА_4, банк жодним чином не збільшив розмір відповідальності поручителя ОСОБА_5 є помилковими та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Посилання ОСОБА_4 на те, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2011 року по справі № 1-142/11 цивільний позов ПАТ «Родовід Банк» про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за кредитними договорами від 28 вересня 2007 року № 34.2/ск-007.07.2 та від 01 жовтня 2007 року № 34.2/СК-008.07.2 залишено без задоволення є безпідставними, оскільки указаним вироком не вирішувалось питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитними договорами, як шкоди спричиненої злочином, натомість суд встановив, що банк має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Інші доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Родовід Банк» Куліша Віктора Миколайовича відхилити.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2012 року у нескасованій частині і рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренко