Справа № 263/8267/17
Провадження № 2/263/2001/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Кузь К.О., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з відповідачкою ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.07.2007 року. Від шлюбу з відповідачкою вони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір'ю, у м. Маріуполі. Він, з метою пошуку роботи переїхав у Київську область, де й до цього часу працює та проживає. Переїхавши з м. Маріуполя він постійно підтримував зв'язок з сином, спілкувався з ним по телефону та іншими доступними засобами електронного зв'язку; матеріально забезпечував гідний рівень життя дитини: надсилав грошові кошти (аліменти) матері дитини ОСОБА_3, надсилав привітання зі святами та подарунки поштою; син неодноразово приїжджав до нього в гості у м. Київ. Згодом, у зв'язку з нестабільною політичною обстановкою у Донецькій області та проведенням АТО, їх син ОСОБА_4 переїхав жити до нього, його було зараховано на навчання до ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, дитина перебувала на його повному матеріальному забезпеченні, він займався вихованням та навчанням сина ОСОБА_4. У вересні 2015 року, він з сином переїхали на постійне місце проживання до м. Києва та стали проживати за адресою: АДРЕСА_2, син був переведений на навчання до СШ №210. Після закінчення дитиною ОСОБА_4 2015-2016 навчального року, на прохання відповідачки, він привіз сина на літні канікули в м. Маріуполь та залишив з матір'ю. Після закінчення літніх канікул відповідачка категорично відмовилася відпускати дитину ОСОБА_4 до нього в м. Київ, тому з того часу він проживав разом з матір'ю. Однак, неповнолітній ОСОБА_4 виявляє бажання проживати саме з ним у м. Києві, та не бажає проживати в сім'ї матері, яка проживає у незареєстрованому шлюбі з іншим, чужим для нього чоловіком, та їх спільною дитиною. Він, як батько дитини, в змозі забезпечити сина ОСОБА_4 всім необхідним для його гідного життя та розвитку як особистості, зокрема він забезпечений житлом, має постійне місце роботи зі стабільним доходом, не має шкідливих звичок, не зловживає спиртними напоями, на диспансерному обліку в лікувальних закладах охорони здоров'я не перебуває. Одночасно, м. Маріуполь є територією, де досі проводиться антитерористична операція, тому така обстановка є загрозливою для життя та здоров'я неповнолітньої дитини. Крім того, неповнолітній ОСОБА_4 бажає проживати саме разом з ним, тому просив суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним, за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Додав, що в серпні та в жовтні 2017 року його син ОСОБА_4 надіслав 2 телеграми, в яких повідомив, що хоче жити разом з ним. Він поїхав та забрав його з с. Дорожнього РФ. На даний час його син ОСОБА_4 проживає разом з ним у м. Києві, там і навчається. З матір'ю спілкується по телефону, він не чинить перешкод у їх спілкуванні. Зараз сину виповнилося 14 років та він і надалі бажає жити разом із ним у м. Києві.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, просила відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, рішення просив прийняти на розсуд суду, з урахуванням прав та законних інтересів дитини, про що надав висновок органу опіки та піклування.

У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суду пояснив, що нещодавно йому виповнилося 14 років. На даний час він проживає разом з батьком ОСОБА_2 в м. Києві, навчається у 8а класі СШ № 210 м. Києва, успіхи у навчанні нормальні, переважно по навчальних дисциплінах отримує 8-9 балів. З батьком захотів проживати сам, про що повідомив його телеграмами та згодом зателефонував по телефону. Батько приїхав за ним у с. Дорожне РФ та забрав із собою до м. Києва. На даний час свого рішення не змінив, хоче і надалі проживати разом із батьком ОСОБА_2

Суд, з'ясувавши думку учасників процесу та неповнолітнього ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.07.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 від 04.04.2008 року /а.с. 12/.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 10/.

Відповідно до заяви ОСОБА_2, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В., позивач надав згоду своєму сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за кордон до РФ у період з 24.10.2015 року по 24.10.2018 року в супроводі матері ОСОБА_3 /а.с. 49/.

З довідки-розрахунку від 17.10.2017 року, виданої Центральним ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_2 має заборгованість перед ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.01.2012 року по 30.09.2017 року в розмірі 70360,00 гривень /а.с. 59-60/.

Згідно з довідкою № 293 від 14.11.2017 року, виданою Спеціалізованою школою № 210 Оболонського району м. Києва, ОСОБА_4 навчається в СШ № 210 Оболонського району м. Києва у 8а класі /а.с. 72/.

З телеграм ОСОБА_4, адресованих батьку ОСОБА_2 від 25.10.2017 року та від 29.08.2017 року вбачається, що хлопчик бажає жити разом із батьком та просить забрати його до себе /а.с. 73-74/.

Актом обстеження житлово-побутових умов, затвердженого начальником Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Бурлака А. від 06.09.2017 року встановлено, що за результатами проведення обстеження умов проживання позивача, за адресою: АДРЕСА_2, було встановлено, що квартира складається з двох житлових кімнат, квартира простора, обладнана необхідними меблями та побутовою технікою, санітарно-гігієнічні умови добрі, в квартирі створені належні умови для проживання, навчання та виховання дитини /а.с. 75/.

З документів, що характеризують особу позивача вбачається, що ОСОБА_2 працює енергетиком у Міжнародному Соломоновському Університеті з 06.06.2017 року по теперішній час, має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи; має у власності: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3, автомобіль Chevrolet Epica, реєстраційний номер НОМЕР_1; за обліками МВС станом на 29.08.2017 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває; на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває /а.с. 76-86/.

Відповідно до ст.150-157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звернути особливу увагу на її вік та з'ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати (якщо дитина може висловити таку позицію в силу її віку та особливостей розвитку).

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, судом враховано його особисте бажання проживати разом з батьком - позивачем ОСОБА_2, яке він висловив у судовому засіданні, оскільки на момент розгляду справи досяг чотирнадцятирічного віку; взято до уваги позитивну характеристику особи позивача, той факт, що за місцем проживання позивача, за адресою: АДРЕСА_2, створені належні умови для проживання, навчання, розвитку та виховання дитини, неповнолітній ОСОБА_4 навчається у загальноосвітньому навчальному закладі у м. Києві, що відповідає його інтересам та бажанню, а також взято до уваги висновок Органу опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, в якому не висловлено заперечень щодо можливості проживання неповнолітнього ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2, а вирішення даного питання залишено на розсуд суду, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Одночасно, суд критично ставиться до наданої представником відповідача довідки-розрахунку Центрального ВДВС від 17.10.2017 року про наявність у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.01.2012 року по 30.09.2017 року в розмірі 70360,00 гривень та не бере її до уваги, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що протягом зазначеного періоду часу неповнолітній ОСОБА_4 періодично проживав разом із батьком та знаходився на його утриманні, зокрема протягом червня 2015 року - червня 2016 року, з листопада 2017 року по теперішній час. З огляду на викладене, суд при вирішенні даного позову не вирішує питання про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_2, повністю відповідає інтересам неповнолітньої дитини, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з батьком не розлучає її з матір'ю, оскільки вона не обмежена у своєму праві на спілкування з сином, виявлення до нього турботи та на участь у його вихованні.

Згідно з п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»). У зв'язку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідачки сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 150-157, ч. 3 ст. 160, 171 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л.Г. Шатілова