АПЕЛЯЦІЙНИЙСУДМІСТАКИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Страхової компанії «Глобус «VIG», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 липня 2017 року

в с т а н о в и л а:

Справа №758/5649/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10362/2017
Головуючий у суді першої інстанції:Ю.Л. Зарицька
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 липня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до СК «Глобус «VIG», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 510,00 грн., моральну шкоду у сумі 500,00 грн., сплачений судовий збір у сумі 49,16 грн., а всього стягнуто 1059 грн. 16 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту і неправильність з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції не мотивував у своєму рішенні з яких причин не взяв до уваги наданий позивачем висновок №357/15 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, що складений та розрахований із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля позивача. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги та визнав належним доказом наданий страховою компанією висновок за результатами проведення експертного траспортно - трасологічного дослідження механізму зіткнення транспортних засобів від 02.02.2016 року, який було складено через 8 місяців після ДТП, та висновок за актом №673/15 розрахунку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу по страховій справі № 1403/15 складеного 26.06.2015 року. Оскільки зазначені висновки не можуть бути належними доказами у справі, так як складені з порушенням встановлених законом вимог, дослідження проведено без огляду автомобіля позивача на підставі наданих ОСОБА_6 фотографій, зроблених на місці ДТП. Суд першої інстанції залишив без уваги вимогу позивача про відшкодування на його користь витрат на проведення експертизи у розмірі 1000,00 грн.

Разом з тим вказала, що частково задоволена вимога позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. є необґрунтованою та неспівмірною з реальною шкодою, завданою позивачу через його переживання та душевні страждання протягом тривалого часу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених в ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просила залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідач СК «Глобус «VIG» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, апеляційну скаргу просить відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника СК «Глобус «VIG», неявка зазначеної особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги: заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані: (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цю: правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх законності та обґрунтованості в частині задоволення, та дійшов висновку про те, що розмір матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу самевідповідачем ОСОБА_3 становить 510 грн. (франшиза). Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди, не надано доказів в частині неможливості тривалий час використовувати автомобіль за його прямим призначенням, у зв'язку з пошкодженням. Суд дійшов висновку про те, що позивачем перенесені душевні страждання викликані подією ДТП, але вартість заподіяної моральної шкоди суд визначив у розмірі 500 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та відповідають зібраним у матеріалах справи доказам, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Положення ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначають підстави відшкодування майнової і моральної шкоди.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст. ст. 1187, 1188 ЦК України.

Таким чином, відповідно до змісту вказаних норм матеріального права, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача. За зобов'язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов'язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діяннями та заподіянням такої шкоди, вина.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Необхідним є доведення, що саме протиправна поведінка є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи,- наслідком такої протиправної поведінки.

Частиною четвертою статті 61 ЦПК України визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини.

Так, належним і допустимим доказом, який би підтверджував обставини порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а отже його вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є саме постанова про накладення адміністративного стягнення.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 07.06.2015 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві на перехресті вулиць Юрківська та Межигірська, не виконала правил дорожнього руху та виїхавши на перехрестя здійснила зіткнення з належним ОСОБА_1 автомобілем НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 05.10.2015 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, вона не виконала вимогу дорожнього знаку «Дати дорогу», чим порушила правила дорожнього руху та здійснила виїзд на перехрестя, що призвело до пошкодження автомобілів.

Таким чином, ОСОБА_3 є винною особою у заподіянні шкоди позивачеві і вона зобов'язана відшкодувати цю шкоду. Але відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в СК «Глобус «VIG».

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 34.4 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники. Страховиком та потерпілим також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції при ухваленні рішення відхилив наданий позивачем Висновок експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №357/15 від 07.07.2015 року, згідно із яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi-A8», д.н.з АА2211ОІ, внаслідок його пошкодження в ДТП, становить 27843,76 грн., а відповідно до Ремонтної калькуляції № 357/15, що є невід'ємним додатком до вказаного висновку, вартість ремонту складає 67507,35 грн.

Разом з тим, суд визнав належними доказами Висновок за результатами проведення експертного транспортно - трасологічного дослідження механізму зіткнення транспортних засобів № ED-1-3-284.16 від 02.02.2016 та Висновок за актом № 673/15 розрахунку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу по страховій справі №1403/15 складеного 26.06.2015.

Так, відповідно до Висновку за результатами проведення експертного транспортно - трасологічного дослідження механізму зіткнення транспортних засобів № ED-1-3-284.16 від 02.02.2016 отримання механічних пошкоджень переднього бамперу автомобіля «Audi-A8», д.н.з АА2211ОІ, внаслідок зіткнення із заднім правим колесом та заднім правим крилом автомобіля «Hyundai-I30», д.н.з АА9826КН за заявлених обставин ДТП від 07.06.2015року з технічної точки зору не виключається. Пошкодження в передній частині капоту автомобіля «Audi-A8» з технічної точки зору не збігаються з механізмом заявленого зіткнення з автомобілем «Hyundai-I30», оскільки його правий борт не має відповідних за геометричними параметрами деталей і відповідно могли виникнути за інших обставин, в т.ч. за іншої ДТП (а.с. 90-102).

З даних висновку за актом № 673/15 розрахунку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу по страховій справі №1403/15 складеного 26.06.2015, з урахуванням конкретних пошкоджень автомобіля позивача завданих саме ОСОБА_3 вартість матеріальної шкоди без урахування ПДВ становить 2026 грн. 86 коп. (а.с. 104-113).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався при визначенні розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача в зв'язку з дорожньо - транспортною пригодою, на Висновок за актом № 673/15 розрахунку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу по страховій справі №1403/15 складеного 26.06.2015, вартість матеріальної шкоди становить 2026 грн. 86 коп., оскільки вказана оцінка була проведена сертифікованими суб'єктами оцінювальної діяльності, у відповідності та на підставі положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, одночасно позивачем жодних переконливих та достатніх доказів на спростування висновків оцінювачів і визначеного ними розміру майнової шкоди суду не було надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

У статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Положення ч.2 ст.59 ЦПК України визначають, що обставинами справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розмір матеріальної шкоди 27843,76 грн. (з урахуванням зносу) зазначений у Висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №357/15 від 07.07.2015 року, було розраховано експертом-товарознавцем на замовлення позивача без врахування Висновку за результатами проведення експертного транспортно - трасологічного дослідження механізму зіткнення транспортних засобів № ED-1-3-284.16 від 02.02.2016. Дане автотоварознавче дослідження було проведене без погодження із страховою компанією, не було повідомлено ОСОБА_3 про проведення огляду пошкодженого автомобіля позивача, що є порушенням пункту 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції згідно з вимогами якого у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначеним дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

У свою чергу, позивачем та його представником під час перегляду справи апеляційним судом не було надано у розпорядження суду будь - яких доказів на спростування зазначеного у Висновку за результатами проведення експертного транспортно - трасологічного дослідження механізму зіткнення транспортних засобів №ED-1-3-284.16 від 02.02.2016. Невизнання стороною позивача цього доказу ґрунтується лише на власних переконаннях та припущеннях позивача та його представника. Разом з тим, ні позивач, ні його представник будь-яких клопотань щодо призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи з метою встановлення вартості матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача чи повторної судової транспортно - трасологічної експертизи з метою встановлення дійсних пошкоджень заподіяних автомобілю позивача саме внаслідок даної ДТП, для спростування зазначеного у Висновку № ED-1-3-284.16 від 02.02.2016, висновку за актом № 673/15, не заявлялося.

Крім того, позивачем не заявлялися вимоги про стягнення з відповідачів на його користь вартості реальних збитків, які поніс позивач на ремонт належного йому автомобіля, який було пошкоджено внаслідок даної ДТП, ним заявлені вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

А тому, наданий позивачем Висновок експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №357/15 від 07.07.2015 року обґрунтовано та законно з урахуванням вимог ст. 212 ЦПК України було визнано неналежним доказом у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що Висновок за результатами проведення експертного транспортно - трасологічного дослідження механізму зіткнення транспортних засобів №ED-1-3-284.16 від 02.02.2016 не може бути визнано належним доказом, оскільки він не може ґрунтуватися на фотознімках, так як судом експертиза не призначалась та не проводилося в рамках судової справи чи досудового слідства в кримінальному провадження колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з огляду на наступне.

Так, у апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що даний висновок складено з порушенням норм абзацу 2 пункту 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, якою передбачено, що визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Проте така методика не застосовується при проведенні експертних транспортно - трасологічних досліджень, оскільки встановлює виключно механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ, про що прямо зазначено в пункті 1.2. Методики.

В той же час пункт 3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, дозволяє таку процедуру: «Коли об'єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об'єкта (крім об'єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз».

Таким чином, поданий страховою компанією висновок №ED-1-3-284.16 від 02.02.2016 за результатами проведення експертного транспортно-трасологічного дослідження механізму зіткнення транспортних засобів є доказом в розумінні ст. 57 ЦПК України.

Ці дані також встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Вирішуючи питання щодо розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача та встановлюючи з кого з відповідачів слід її стягнути, суд першої інстанції вірно вважав, що стягненню з ОСОБА_3 підлягає сума франшизи у розмірі 510 грн., що встановлено у полісі № АІ/5738682 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.03.2015, виданого страхувальнику ОСОБА_3

Так, у п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За положеннями п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до платіжного доручення № 1431 від 01.03.2016, сума сплачена ТДВ СТДВ «Глобус» на користь ОСОБА_1, становить 1516 грн. 65 коп. (а.с. 89).

Із полісу № АІ/5738682 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.03.2015, виданого страхувальнику ОСОБА_3, вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., розмір франшизи становить 510 грн. (а.с. 32)

Отже, з урахуванням зазначених вимог закону та беручи до уваги те, що ТДВ СТДВ «Глобус» сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 1516 грн. 65 коп., відповідно до Висновку за актом № 673/15 розрахунку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу по страховій справі №1403/15 складеного 26.06.2015 (2026,86 грн. - 510 грн. = 1516,86 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 1431 від 01.03.2016 та не заперечується позивачем, на користь позивача підлягає стягненню з ОСОБА_3 сума франшизи у розмірі 510,00 грн.

Хибними є твердження про те, що судом першої інстанції не розглянуто вимогу позивача про відшкодування витрат, понесених при визначенні розміру збитків.

Так, вимога позивача щодо відшкодування витрат, пов'язаних із визначенням розміру збитків (складанням висновку), в сумі 1 000 грн., не задоволена судом першої інстанції. Такий висновок суду є законним та вірним, оскільки такі витрати не є судовими витратами в розумінні ст. 79 ЦПК України, які, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягають розподілу між сторонами. До таких витрат належать, зокрема, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Але висновок не є судовою експертизою, оскільки суд у визначеному ЦПК порядку не призначав його проведення.

Крім цього, наданий позивачем висновок не взятий судом до уваги, не визнаний належним доказом, а тому не був покладений судом в обґрунтування розміру матеріальної шкоди, відтак не підлягає відшкодуванню позивачу.

Щодо часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зауважити наступне.

Відповідно до п. п .1, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 3 ст. 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Проаналізувавши норми діючого Закону, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 500 грн. 00 коп., завданої ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такий розмір моральної шкоди відповідає ступеню перенесених ним страждань внаслідок пошкодження належному йому транспортного засобу, при визначенні якої враховувались вимоги розумності та справедливості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Інші доводи зазначені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують. Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: