Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Страхової компанії «Країна» про стягнення страхового відшкодування, інфляційних збитків, відсотків, пені та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 26 серпня 2014 року на 167 км автошляху Знам'янка-Луганськ сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки Renault Premium під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки Mitsubishi Lancer. В результаті зіткнення вказаних транспортних засобів, в належний йому автомобіль марки Nissan Pathfinder, державний номерний знак НОМЕР_1, полетіли каміння, що спричинило йому механічні пошкодження: сколи фарби на лакофарбових покриттях переднього бампера та капота, деформації декоративної решітки, лобове скло тріснуло в двох місцях.

Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На час ДТП цивільна-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в Публічному акціонерному товаристві Страховій компанії «Країна» (далі - ПАТ CK «Країна»).

01 вересня 2014 року він спільно із ОСОБА_5 повідомили страховика про настання страхового випадку. В подальшому він звернувся до філії ПАТ CK «Країна» в м. Харкові із заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Посилаючись на те, що відповідач у встановлені законом строки не прийняв жодного рішення, страхове відшкодування йому не виплатив, просив, зобов'язати ПАТ CK «Країна» прийняти рішення про виплату на його користь страхового відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок вказаної ДТП; стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у сумі 31 157 грн 50 коп., інфляційні втрати в сумі 12 244 грн 90 коп., 3 % річних в сумі 829 грн 73 коп., пеню у сумі 13 799 грн 78 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн та судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 -

ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 26 серпня 2014 року о 14 год. 35 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки Renault Premium з причепом, на 167 км автошляху Знам'янка-Луганськ, під час зміни смуги руху не надав дорогу автомобілю марки Mitsubishi Lancer, який рухався в попутному напрямку по правій смузі дороги, внаслідок чого здійснив зіткнення з указаним автомобілем.

В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначена дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок порушення ОСОБА_5 п. 10.3 Правил дорожнього руху України, вина останнього підтверджується постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПАТ «СК «Країна». Строк дії полісу з 25 червня 2014 року по 24 червня 2015 року.

Згідно з довідкою Криничанської роти ДПС ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження: сколи фарби на лакофарбових покриттях переднього бампера та капота, деформації декоративної решітки, лобове скло тріснуло в двох місцях.

У ПАТ «СК «Країна» було розглянуто повідомлення ОСОБА_3 про ДТП від 01 вересня 2014 року за фактом пошкодження його транспортного засобу марки Nissan Pathfinder, та відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю правових підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року вини ОСОБА_5, як особи, відповідальність якої застраховано в ПАТ «СК «Країна», перед власником транспортного засобу Nissan Pathfinder, не встановлено, докази настання цивільно-правової відповідальності останнього перед ОСОБА_3 відсутні. Тобто, вищевказаною постановою, яка є обов'язковим доказом для суду, не встановлено з боку водія ОСОБА_5 жодних дій, які стали наслідком спричинення матеріального збитку позивачу.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте ухвала апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 вказаного закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 26 лютого 2016 року у справі № 6-1343цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На сторони покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст. 60 ЦПК України).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на відсутність цивільно-правової відповідальності ОСОБА_5 перед позивачем, оскільки в постанові Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року не встановлено з боку ОСОБА_5 жодних дій, які б стали наслідком спричинення майнової шкоди позивачу.

Такі ж висновки покладені і в основу оскаржуваних судових рішень.

Разом з тим матеріали справи містять докази спричинення автомобілю позивача механічних ушкоджень саме в ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_5

Так, відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ від 19 вересня 2014 року про ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження передньої центральної частини. Більш детальний опис пошкоджень автомобіля позивача зазначений в довідці Криничанської роти ДПС ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, яка видана ОСОБА_3 26 серпня 2014 року.

За приписами ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

У порушення вимог процесуального закону суд першої інстанції не сприяв повному і всебічному з'ясуванню обставин справи, не дав оцінки всім доказам, які містяться в матеріалах справи.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, проте, не врахувавши доводів апеляційної скарги, залишив без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська