Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1034/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

20.06.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі по тексту ТОВ «ФК «Фангарант Груп») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором лізингу. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 12 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тідісі Схід» (далі по тексту ТОВ «Тідісі Схід») та ОСОБА_4 укладено договір за №121876018 про отримання товарів в системі «Плати Пізніше». Відповідно до умов договору ОСОБА_4 передано в оренду на умовах лізингу шина автомобільна Changfend ST022 T 385/65 R 22.5 у кількості 6 штук вартістю 44 726,04 грн. Передача обладнання засвідчена підписом ОСОБА_4 на договорі. Вказує, що п.1.1 та п.1.3 договору про участь постачальника в системі «Плати Пізніше» № всі права вимоги до відповідача, що випливають із умов договору були відступлені ТОВ «Тідісі Схід» на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» в момент підписання договору 12.10.2015, про що ОСОБА_4 була повідомлена у письмовій формі. В порушення умов договору щодо повернення грошової заборгованості відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав і станом на момент звернення до суду заборгованість ОСОБА_4 становить 52 214,81 грн., з яких заборгованість за основним зобовязанням складає 29 008,23 грн., сума неустойки 23 206,58 грн. Крім того в забезпечення виконання зобовязань за договором між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 12 жовтня 2015 року №121876018, згідно з яким ОСОБА_3 відповідає перед позивачем у тому ж обємі, що і ОСОБА_4 У звязку з чим позивач просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» заборгованість у розмірі 52 214,81 грн., а також судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «Фангарант Груп» заборгованість за договором від 12.10.2015 №121876018 про отримання товарів в системі «Плати Пізніше» у розмірі 52 214,81 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що позов поданий до суду з пропуском строку, протягом якого позивач мав би звернутись до поручителя, крім того, договір поруки не підписаний стороною позивача, що свідчить про його не укладення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржувала.

У судове засідання позивач свого представника не направив, надав заперечення на апеляційну скаргу та клопотання, в яких просив розглянути справу за відсутності представника (а.с.96-100, 109-110), відповідач ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.108). Колегія суддів ухвалила слухати справу без їх участі на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3, як поручителя.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідачів солідарно є обґрунтованими, а відповідач ОСОБА_3 як поручитель несе разом із відповідачем ОСОБА_4 солідарну відповідальність.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами у справі, що 12 жовтня 2015 року між ТОВ «Тідісі Схід» (Постачальником) та ОСОБА_4 було укладено договір про отримання товарів в системі ПлатиПізніше №121876018, відповідно до умов якого Клієнт бере участь в системі ПлатиПізніше, зокрема отримує товари (послуги) від постачальника на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування ПлатиПізніше, а Постачальник зобовязується забезпечити передачу товарів (надання послуг) Клієнту за умови виконання Клієнтом вимог, передбачених Пакетом фінансування (а.с.5).

17 березня 2015 року між ТОВ «Тідісі Схід» та ТОВ «ФК «Фангарант груп» було укладено договір № про участь постачальника в системі ПлатиПізніше, відповідно до якого Постачальник постачає товари клієнтам (надає послуги) та відступає Процесинг-центру (ТОВ «ФК «Фангарант груп») право вимоги платежів та право власності на товари у якості забезпечення грошових вимог за договором з клієнтами, а Процесинг-центр здійснює факторингове фінансування відступлених Постачальником Процесинг-центру прав вимоги разом з усіма правами вимоги до клієнтів, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів та надання послуг (а.с.13). При цьому сторони домовилися діяти відповідно до Правил участі постачальника в системі ПлатиПізніше, які є невідємною частиною договору (а.с.6-11).

Позивач стверджує, що на забезпечення виконання грошового зобовязання 12 жовтня 2015 року між ТОВ «Тідісі Схід» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №121876018, відповідно до умов якого поручитель несе разом із Клієнтом солідарну відповідальність за належне та у повному обсязі виконання Клієнтом своїх зобовязань, що виникають за договором про отримання товарів. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до моменту припинення дії договору про отримання товарів (а.с.12).

Проте, таке твердження спростовується наданими позивачем доказами, а саме договором поруки, доданим до позовної заяви, з якого убачається, що ТОВ «Тідісі Схід» (постачальник) як сторона договору взагалі не підписував цей договір, оскільки у вказаному договорі значиться підпис лише ОСОБА_4 (клієнта) та ОСОБА_3 (поручителя). Позивач при цьому не є стороною договору поруки.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

З огляду на те, що договір однією із сторін, а саме ТОВ «Тідісі Схід», як постачальника, не підписувався слід дійти висновку, що такий договір поруки не можна визнати укладеним.

Крім того, згідно із частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини 1статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 251 та частина 2статті 252 ЦК України).

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше.

Договіром про отримання товарів в системі ПлатиПізніше визначені умови пакету, а саме кількість місячних платежів (крім першого) два. Відповідно до п.9.1 Договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом строку, визначеного періодом та кількістю періодичних платежів. У договорі про отримання товарів чітко встановлено графік планових платежів та визначено, що останній платіж повинен бути здійснений до 20 грудня 2015 року, що є строком виконання основного зобовязання (а.с.5-на звороті), тобто з 20 грудня починається обрахування строку позовної давності.

Таким чином у договорі поруки не встановлено строку його дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, позивач мав би предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від 20.12.2015. Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише 23 серпня 2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Ленінського районного суду м. Кіровограда на першому аркуші позовної заяви (а.с.2-3). Тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач надав пакет фінансування для отримання товарів, який є додатком до договору № про участь постачальника в системі ПлатиПізніше, та в якому зазначено строк виконання зобовязання 6 місяців (у т.ч. 3 місяці + 90 календарних днів на добровільне виконання зобовязання, починаючи з дня, наступного за днем граничного терміну погашення заборгованості згідно графіку платежів), строк дії договору 1 рік з моменту укладення (а.с.98).

При цьому, кількість місячних платежів (крім першого) зазначеним договором встановлено у два місяці, тому та згідно з графіком платежів клієнт мав би розрахуватися до 20 грудня 2015 року, а тому 90 календарних днів, наданих на добровільне виконання зобовязання, не може враховуватися до строку дії договору поруки.

Крім того, позивачем не надано доказів, що саме з цим пакетом фінансування ОСОБА_3 був ознайомлений.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів солідарно з боржника та поручителя з порушенням вимог матеріального права, безпідставно не застосував норму частини четвертої статті 559 ЦК України та не врахував, що на момент звернення ТОВ «ФК «Фангарант Груп» із зазначеним позовом порука припинилася.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального права, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення в частині солідарного стягнення заборгованості за договором про отримання товарів.

Представник ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просив рішення суду скасувати у повному обсязі, проте довіреності на представлення інтересів і ОСОБА_4 не надав, тому в решті рішення суду не перевірялося.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові до ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2017 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше.

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова группа «Фангарант груп» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_6