Справа № 570/1440/17
Номер провадження 2/570/1010/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

покликаючись на відсутність належних правовстановлюючих документів на домоволодіння, позивач у поданій до суду 11 квітня 2017 року позовній заяві просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 91 по вул.Лесі Українки в с.Дерев'яне Рівненського району Рівненської області.

Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах просять справу слухати у їх відсутність, позивач позов підтримує повністю, відповідачі позов визнають, секретар сільської ради ОСОБА_4 не заперечує проти його задоволення.

Крім того, суд вважає, що позов про визнання права власності є речово - правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. У даному випадку, коли факти оспорювання чи невизнання права власності на майно з боку інших осіб відсутні, але відсутність документа, що засвідчує право власності на майно, заважає власнику володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, відповідач у позові про визнання права власності може бути взагалі відсутній. Зважаючи, що явку сторін не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку учасників цивільного процесу, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, позивач є сином ОСОБА_5, який помер 25 серпня 2012 року та відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2017 року онуком по батьківській лінії спорідненості ОСОБА_6, яка померла 30 серпня 1996 року. ОСОБА_2 є відповідно рідною сестрою ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6.

Згідно даних погосподарської книги № 3 особовий рахунок № 04-1153 житловий будинок з надвірними будівлями № 91 по вул.Лесі Українки в с.Дерев'яне Рівненського району Рівненської області рахується за померлою ОСОБА_6. Згідно реєстрових книг РОБТІ право власності на нього не зареєстроване, інвентаризаційна вартість становить 49 446 грн. 00 коп.

29 січня 2013 року за заявою позивача та відповідача ОСОБА_3 відкрита спадкова справа № 2/2013 після смерті їх батька.

11 вересня 2013 року їм видане свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна - квартиру АДРЕСА_1.

25 січня 2017 року винесена постанова приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу про відмову позивачу у відкриті спадкової справи на майно батька та баби, оскільки його місце проживання зареєстроване за адресою, відмінною від адреси місця знаходження спадкового майна та враховуючи дату смерті спадкодавців.

Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно змісту ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції.

За змістом п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Вирішуючи спір, суд, перевіривши доводи позивача, погодившись зі своєчасністю прийняття ним спадщини, дійшовши висновку про вчасність його позовних вимог у зв'язку із наявністю відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому, не порушуючи норми ст.ст.10, 11 ЦПК України, ч.4 ст.129 Конституції України вважає за необхідне вирішити спір по суті, забезпечивши право позивача на судовий захист, гарантований йому ст.ст.55, 124 Конституції України та передбачений ст.ст.3, 4 ЦПК України, виконуючи свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процессу.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у ст.ст.335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів. Ст.392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов»язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, зокрема і на підставі записів у погосподарських книгах.

Раніше питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року, яка передбачала порядок застосування вказаного Указу.

Вказані документи визначали умови та правові наслідки будівництва. Підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13, яка згідно зі ст.3607 ЦПК є обовязковою для судів.

Відповідно до змісту ст.548 ЦК України /1961 року/ для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Такими діями, що свідчать про прийняття спадщини згідно ст.549 ЦК України, які повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня її відкриття, визнаються як фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, так і подача державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

В силу ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов"язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця.

При цьому відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається і ніким не заперечується, що спадщина, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_5 його спадкоємцем ОСОБА_1, який подав відповідну заяву, прийнята відповідно до ст.1269 ЦК України, а спадкодавець прийняв її фактично відповідно до вимог ст.549 ЦК України /1961 року/ після смерті своєї матері ОСОБА_6, але у зв"язку з наявною помилкою у написанні їх прізвищ не міг юридично оформити своє право власності.

У суду не виникло сумніву, що спадкодавцю правомірно належав житловий будинок з надвірними будівлями № 91 по вул.Лесі Українки в с.Дерев'яне Рівненського району Рівненської області. Право позивача на нього ніким не оспорюється, але в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на це майно він як спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно в нотаріальній конторі, при тому, що він своєчасно прийняв спадщину, в установлений законом строк подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, і отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. При цьому відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, а тому позов підлягає до задоволення.

У зв»язку із диспозитивністю цивільного процесу суд не вирішує питання щодо відшкодування судових витрат, оскільки така вимога позивачем не заявлялася.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК суд

в и р і ш и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм номер 000212788, виданий 01 грудня 2016 року, органом видачі-5610, податковий номер НОМЕР_1) право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 91 по вул.Лесі Українки в с.Дерев'яне Рівненського району Рівненської області в порядку спадкування за законом після смерті 27 серпня 2012 року його батька ОСОБА_5, який фактично прийняв, але юридично не оформив своє право спадкування за законом після смерті 30 серпня 1996 року своєї матері ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання.

Суддя: Кушнір Н.В.