АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7048/17 Справа № 191/1402/17 Головуючий у 1 й інстанції - Матіяш С.К. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_5 про оскарження відмови у вчинення нотаріальної дії,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_5, про оскарження відмови у вчинення нотаріальної дії - відмовлено (а.с.86-87).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати (а.с.92-94).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті спадкодавця ОСОБА_6, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (повторним), виданим Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 07.10.2016 року (а.с.6).

Згідно заповіту, складеного 09 червня 2016 року та посвідченого заступником голови виконавчого комітету Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Банк А.Д., ОСОБА_6, на випадок своєї смерті заповідав усе належне йому майно та майнові права та обов'язки ОСОБА_4 (а.с.5).

Згідно постанови державного нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О.Ж. про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 02-31/526 - відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (а.с.4).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 401/2016 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 29.09.2016 року з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася його донька - ОСОБА_5, яка просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на все належне померлому майно (а.с.21 зворот). Також ОСОБА_5 було надано пенсійне посвідчення №, згідно якого вона є пенсіонером за віком (а.с.24).

Також в матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_4 від 18 листопада 2016 року про прийняття нею спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6, в якій вона просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все належне померлому майно (а.с.28).

Постановою державного нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О.Ж. відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підставі, що заява ОСОБА_4 та додані до неї документи суперечать ст.1278 ЦК України, яка передбачає рівність часток кожного спадкоємця у спадщині (а.с.33).

В заяві ОСОБА_4, яка була подана нею до Другої синельниківської державної нотаріальної контори, зазначено, що вона приймає спадщину після смерті ОСОБА_6 та просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом. При цьому ОСОБА_4 вказує на відсутність, крім неї, інших спадкоємців.

В той же час, донька померлого ОСОБА_6, - ОСОБА_5, яка є спадкоємцем першої черги за законом, також звернулася до нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька в порядку спадкування за законом на все майно, що залишилося після його смерті.

04.02.2017 року за №02-14/105 в Другій Синельниківській державній нотаріальній конторі зареєстровано заяву ОСОБА_5, яка повідомляє, що їй стало відомо про існування заповіту батька, яким він призначив спадкоємцем іншу особу. Вона вважає цей заповіт таким, що складений з порушенням вимог законодавства та просить нотаріуса надати правову оцінку заповіту (а.с.31 зворот -32).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що між спадкоємцями за законом та заповітом виник спір щодо визначення розміру часток спадкового майна та права на його отримання, що в свою чергу позбавило нотаріуса можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 Державний нотаріус Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Мельников О.Ж. при винесенні постанови від 07.04.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 діяв у межах та у відповідності до чинного законодавства України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1241 ЦК України передбачено право на обов'язкову частку у спадщині, яка належить неповнолітнім, повнолітнім непрацездатним дітям спадкодавця, непрацездатній вдові (вдівцю) та непрацездатним батькам незалежно від змісту заповіту, та складає половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст. 69 Закону України "Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, крім перевірки факту смерті спадкодавця, перевіряє наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Крім того, перевіряє також коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині.

До кола таких осіб входять лише особи, визначені у ч.1 ст. 1241 ЦК України, а саме малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), непрацездатна вдова (вдівець), непрацездатні батьки (усиновителі). Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, судом першої інстанції не було враховано зазначені вище вимоги чинного законодавства та обставини справи.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що у нотаріуса були всі дані щодо спадкового майна, а тому нотаріус не повинен тлумачити зміст заповіту.

Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Відмова нотаріуса з вказаних підстав не передбачена ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а висновок, що надані до заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину документи суперечать ст.1278 ЦК та свідоцтво не може бути видане через наявність спадкоємця за законом на обов'язкову частку спадщини є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є безпідставними.

Суд першої інстанції також вказаний висновок не обґрунтував.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не заперечує право ОСОБА_5 на обов'язкову долю у спадщині, у даному випадку, дії нотаріуса повинні ґрунтуватися на вимогах ст..1223 та 1241 ЦК та свідоцтво про право на спадщину повинно бути видано на відповідні частки згідно до зазначених вище положень ЦК.

На підставі наведеного, враховуючи, що позивачка як спадкоємиця за заповітом позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що відмова державного нотаріуса від 07.04.2017 р. є незаконною, тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК з Другої Синельниківської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1344 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_4 до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_5 про оскарження відмови у вчинення нотаріальної дії - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О.Ж. про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 02-31/526, якою відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6.

Зобов'язати державного нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О.Ж. видати ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, на спадкове майно.

Стягнути з Другої Синельниківської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1344 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді