АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №628/2554/16-ц головуючий суддя І інстанції - Литвинов А.В.
Провадження № 22-ц/790/4059/17 суддя доповідач - КарімоваЛ.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретарів: Асєєвої В.В., Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частину автомобіля та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання автомобіля особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання за ним право власності на ? частину легкового автомобіля марки GEELY FE-1 9колір чорний, № двигуна НОМЕР_5, № кузова НОМЕР_6), державний номерний знак НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 19.06.2010 року по 22.10.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

28 вересня 2011 року під час шлюбу за сумісні кошти ними був придбаний в «УП АІС-Харків» вищезазначений автомобіль вартістю 110900грн., який був зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_4 і є спільним сумісним майном подружжя.

28 серпня 2013 року ОСОБА_4 без його згоди через Приватне підприємство МПП «Вибір» продала зазначений автомобіль своїй матері ОСОБА_5 відповідно до довідки - рахунку ААВ №509319 від 28.08.2013 року.

11 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просила: визнати автомобіль марки GEELYFE-1 (колір чорний, № двигуна НОМЕР_5, № кузова НОМЕР_6), державний номерний знак НОМЕР_1, її особистою приватною власністю.

Посилалася на те, що зазначений автомобіль хоча і був придбаний під час шлюбу, однак за її особисті кошти, які вона отримала 29.08.2006 року у розмірі 11000 дол. США від продажу іншого належного їй на праві власності автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_2. Оскільки ОСОБА_3 на час придбання спірного автомобіля будь-яких збережень не мав, отримував заробітну плату у розмірі 2000 грн., придбаний 28.09.2011року за її особисті кошти автомобіль марки GEELYFE-1 не може вважатися спільним сумісним майном подружжя.

Сторони взаємних вимог не визнали.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину легкового автомобіля GEELYFE-1 чорного кольору № двигуна НОМЕР_5, № кузова НОМЕР_6, державний номерний знак НОМЕР_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання автомобіля GEELYFE-1 чорного кольору № двигуна НОМЕР_5, № кузова НОМЕР_6, державний номерний знак НОМЕР_1 її особистою приватною власністю та відшкодування судових витрат - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог скасувати та постановити в цій частині нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом не враховані положення ст. 60 Сімейного кодексу України та не взято до уваги незаконні дії відповідачів щодо відчуження спірного автомобілю під час шлюбу з ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, та вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що судом не застосовано положення п. 3 ст. 57 СК України та не враховано, що саме за її особисті кошти придбаний спірний автомобіль.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що на час звернення до суду та на час розгляду справи спірний автомобіль GEELY FE-1 (колір чорний, № двигуна НОМЕР_5, № кузова НОМЕР_6), державний номерний знак НОМЕР_1, значиться зареєстрованим на ім'я ОСОБА_5, крім того не доведена його наявність у подружжя на час припинення спільного ведення господарства. Крім того вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, оформленого у формі довідки-розрахунку, яка була підставою для видачі свідоцтва про перереєстрацію права власності на ім'я іншої особи - ОСОБА_5 позивачем не заявлялися.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання автомобіля її особистою приватною власністю, суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль GEELYFE-1, значиться зареєстрованим на праві власності на ім'я ОСОБА_5 і будь-яких позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, як до власника автомобіля, не пред'явлено, тому підстави для припинення права власності ОСОБА_5 на вищезазначений автомобіль та визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_4, відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 19 червня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 22 жовтня 2013року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Під час шлюбу сторін 28 вересня 2011 року ними був придбаний автомобіль марки GEELY FE-1 (колір чорний, № двигуна НОМЕР_5, № кузова НОМЕР_6), державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 110900грн., який був оформлений на ім'я ОСОБА_4 (а.с.7)

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 68 СК України України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. (ст. 69 СК України)

За приписами ст. 70 зазначеного Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спірможе бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Проте, ОСОБА_4 не надано належних доказів на користь встановлення сторонами режиму особистої приватної власності щодо спірного автомобіля, та джерела походження коштів, витрачених для її придбання.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на те, що кошти на купівлю спірного автомобілю були її особистими коштами від продажу її особистого автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7, що підтверджується розпискою від 26.04.2011 року,є безпідставними.

Як вбачається з відповіді ТСЦ № 6346 РСЦ МВС в Харківській області від 10.09.2016 за № 31/2016-197аз легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4. був перереєстрований на нового власника 12.07.2014 року за довідкою-рахунком (а.с.78).

Тобто продаж належного на праві власності ОСОБА_4 автомобіля відбувся вже після придбання сторонами спірного автомобіля GEELY FE-1 (колір чорний, № двигуна НОМЕР_5, № кузова НОМЕР_6), державний номерний знак НОМЕР_1, тому останній є спільним сумісним майном подружжя.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не спростовано, що спірний автомобіль було знято з реєстраційного обліку та відчужено ОСОБА_4 своїй матері ОСОБА_5 у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Згідно довідки-рахунку серія ААВ № 509319, виданої приватним підприємством МПП «Вибір» 28 серпня 2013 року, ОСОБА_5 придбала спірний автомобіль марки GEELYFE-1, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 100000грн.

На підставі зазначеної довідки-рахунку ВРЕР № 10 ГУМВСУ Харківської області проведено перереєстрацію зазначеного автомобіля на ім'я нового власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. З ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільнона підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз'ясненнями п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись до суду з позовом про визнання за ним права власності на ? частину спірного автомобіля, ОСОБА_3 не звернув належної уваги на той факт, що автомобіль належить на праві власності вже не ОСОБА_4, а ОСОБА_5, угода про продаж автомобіля, що укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є чинною, ніким не оскаржена та не спростована.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язання довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що спірний автомобіль належить колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності, тому може бути поділений між ними шляхом визнання за кожним права часткової власності на це майно, не можуть бути прийняті судовою колегією до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами про належність спірного майна іншій особі.

Також на підставі вищенаведеного відсутні підстави й для визнання за ОСОБА_4 права особистої власності на спірний автомобіль. Доводи апеляційних скарг по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтами норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам у справі, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційних скарг та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: