Справа № 136/2232/16-ц Провадження № 22-ц/772/1571/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Рибчинського В.П.

Суддів: Голоти Л.О., Зайцева А.Ю.

При секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області про відшкодування майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року керівник Немирівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 1/3 розміру шкоди заподіяної внаслідок самовільного знесення дерев в розмірі 33977 грн. 33 коп., у наступних частинах: 30 % - 10193 грн. 02 коп. в дохід спеціального фонду Державного бюджету України, 20% - 6795 грн. 47 коп. в дохід спеціального фонду місцевого бюджету Вінницької обласної ради, 50% - 16988 грн. 67 коп. в дохід спеціального фонду місцевого бюджету Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області; стягнути з ОСОБА_3 1/3 розміру шкоди заподіяної внаслідок самовільного знесення дерев в розмірі 33977 грн. 33 коп., у наступних частинах: 30 % - 10193 грн. 02 коп. в дохід спеціального фонду Державного бюджету України, 20% - 6795 грн. 47 коп. в дохід спеціального фонду місцевого бюджету Вінницької обласної ради, 50% - 16988 грн. 67 коп. в дохід спеціального фонду місцевого бюджету Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області; стягнути з ОСОБА_4 1/3 розміру шкоди заподіяної внаслідок самовільного знесення дерев в розмірі 33977 грн. 33 коп., у наступних частинах: 30 % - 10193 грн. 02 коп. в дохід спеціального фонду Державного бюджету України, 20% - 6795 грн. 47 коп. в дохід спеціального фонду місцевого бюджету Вінницької обласної ради, 50% - 16988 грн. 67 коп. в дохід спеціального фонду місцевого бюджету Зозівківської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі здійснили самовільне знесення зелених насаджень, що призвело до порушення екологічних інтересів держави.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року вказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2016 року в селі Зозівка (Липовецького району Вінницької області) держінспектор з ОНПС у Вінницькій області ОСОБА_5 провів обміри зрізаних дерев (діаметру пнів у корі), дані про які вказав в Польовій переліковій відомості (а.с. 72). Вказану відомість підписали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в якості учасників огляду, представник органу місцевого самоврядування був ознайомлений з переліком, проте участі в огляді не приймав.

Допитавши свідків суд першої інстанції встановив, що згідно із показами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в день коли держінспектор ОСОБА_5 проводив обміри зрізаних дерев, на його прохання вони написали заяви (а.с. 69, 71), які адресували начальнику Державної екологічної інспекції у Вінницькій області. Під час обміру пнів зрізаних дерев вони певний час стояли на дорозі, а потім пішли у своїх справах. Після того як держінспектор ОСОБА_5 закінчив обміри, він зустрівся з ОСОБА_6, яка підписала відомість, а ОСОБА_7 підписала її через кілька днів. Свідки також повідомили, що в лютому 2016 року за вказівкою голови Зозівківської с/р жителі села здійснювали вирубку чагарників на території недіючого дитячого садка. До цього часу окремі жителі села самостійно зрізали дерева для господарських потреб.

З метою встановлення осіб, які причетні до незаконного видалення дерев, Державна екологічна інспекція у Вінницькій області повідомила про вказаний факт Липовецький ВП Немирівського ВП ГУ НП у Вінницькій області (а.с. 59).

Проведеною Липовецьким ВП перевіркою встановлено (а.с. 60, 63, 64, 66), що в лютому 2016 року жителі села Зозівка ОСОБА_4, ОСОБА_8, по усній вказівці голови сільської ради, з метою благоустрою території дитячого садка здійснили виробку дерев та чагарників.

Відповідно до вимог статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв. Охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об'єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об'єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.

Видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України № 1045 від 01.08.2006 року, у пункті 3 якої зазначено, що видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, ради на підставі ордеру. У випадку відсутності ордера знесення насаджень, зокрема, вважається самовільним.

Отже, вирішення питання про знесення зелених насаджень віднесено до повноважень виконавчого комітету органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачі здійснювали знесення зелених насаджень з дозволу та за вказівкою голови Зозівківської сільської ради.

За таких обставин, неналежне оформлення виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування дозволу на знесення зелених насаджень не є підставою для покладення цивільно-правової відповідальності на осіб, які безпосередньо виконували роботи з благоустрою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності протиправності його поведінки, завданої шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, а також його вини у завданні шкоди позивачу.

Судом встановлено, що в період з 20.01.2016 року по 18.02.2016 року ОСОБА_3 відбував покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 23.11.2015 року (а.с. 103) у вигляді громадських робіт. Графік відпрацювання та вид робіт встановлювався розпорядженням Зозівківського сільського голови. Як вбачається з тексту розпорядження наставником ОСОБА_3 був голова сільської ради ОСОБА_9, та саме за його вказівкою відповідач здійснював видалення зелених насаджень на території, що відноситься до Зозівківської сільської ради.

Будучи допитаним судом першої інстанції згідно ст. 180, 184 ЦПК України ОСОБА_2 вказав, що в лютому 2016 року голова Зозівківської с/р попросив його допомогти мешканцям села облаштувати територію колишнього дитячого садка очистивши її від чагарників. Погодившись на вказану пропозицію він декілька днів допомагав жителям села вирубувати чагарники, обрубував гілки на зрізаній деревині, яку зрештою відвозив на підводі до сільської ради. За весь час він безпосередньо зрізав кілька (близько 4) дерев. Крім відповідачів у справі, в лютому 2016 року порубку дерев і чагарників здійснювали і інші жителі села Зозівка, які не вказані в позові та матеріалах перевірки Липовецького ВП, зокрема свідок ОСОБА_10 До лютого 2016 року вирубку дерев на території колишнього дитячого садка для особистих потреб здійснювали жителі с. Зозівка.

ОСОБА_4 в лютому 2016 року погодившись на прохання голови Зозівківської с/р допомогти облаштувати територію дитячого садка. Впродовж декількох днів він вирубував чагарники, обрубував гілля зі зрубаних дерев, при цьому дерев не рубав.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції поясненнями сторін та їх представників підтверджено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на прохання сільського голови, за обумовлену плату, зобовязалися видалити зелені насадження та облаштувати територію колишнього дитячого садка очистивши її від чагарників.

Вказані обставини свідчать про те, що між сільською радою в особі голови ОСОБА_9 з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 з іншої фактично укладено договір підряду, тобто цивільно правові відносини.

Відповідно до частини 1 статті 837 ЦПК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина та протиправність дій відповідачів підтверджуються постановами у справі про адміністративне правопорушення, які у встановленому порядку не оскарженні, а тому вони, як особи вина яких доведена судовим рішенням, мають відповідати за завдану шкоду, не заслуговують на увагу.

Колегія суддів враховує, що за змістом ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є встановлення у діях особи складу цивільного правопорушення: протиправності діяння, наслідків діяння, причинного зв'язку між ними, а також вини заподіювача шкоди з врахуванням обов'язків по доказуванню у деліктних зобов'язаннях та оцінкою доказів у їх сукупності.

Відсутність в діях відповідачів протиправнного характеру їх поведінки, вказує на відсутність підстав для притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.

При цьому, за правилами ч. 4 статті 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки вирубка дерев здійснювалась під керівництвом голови Зозівківської с/р як керівника органу сільської ради, її виконавчого комітету, до компетенції якого належить прийняття рішення про видалення зелених насаджень, а тому, у відповідачів як і у решти жителів села Зозівка, які приймали участь у видалені дерев на території колишнього дитячого садка в січні-лютому 2016 року були усі підстави вважати, що вони діють у відповідності із законом, тобто правомірно. В діях відповідачів відсутній такий елемент цивільного правопорушення як протиправна поведінка.

Вказані обставини свідчать про те, що позовні вимоги предявлено до неналежних відповідачів.

Порядок заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідачів врегульовано ст. 33 ЦПК України. При цьому, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача має виходити від позивача, який повинен подати клопотання.

Суд розяснював сторонам їх права та обвязки, інформував позивача про можливість заміни неналежних відповідачів, але відповідного клопотання позивач не подав.

В свою чергу, представник прокуратури наполягав на розгляді справи з врахуванням вимог та сторін, визначених у позові, що призвело до не вирішення питання заміни неналежного відповідача, та як наслідок до участі у справі не залучено органу місцевого самоврядування та його посадових осіб, які ініціювали питання та прийняли рішення про знесення зелених насаджень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_11

Судді: /підпис/ ОСОБА_12

/підпис/ ОСОБА_13

Згідно із оригіналом

Головуючий: В.П. Рибчинський