АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участі секретаря: - Григор»євої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року позивачка звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що з ОСОБА_5 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що між нею та ОСОБА_6 12.06.2013 року було укладено договір на надання послуг. Відповідно до умов цього договору відповідач повинен сплатити 10 000 гривень за надання послуг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення, загальною площею 86,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, 3К на його імя.

В визначений термін сума, обумовлена договором, сплачена не була, через що вона направила відповідачу лист з вимогою сплати послуг. Зазначена вимога проігнорована відповідачем, кошти не сплачено, тому позивач звернулась до суду з цим позовом.

ОСОБА_6, не погодившись із позовом, звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання за ним право власності на нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Гладкова, 3К, літ.А-1, загальною площею 84,6 кв.м., що складається з: поз.1, площею 67,0 кв.м., поз.2, площею 2,2 кв.м., поз.3 - туалету, площею 2,7 кв.м., поз.4 коридору, площею 1,9 кв.м., поз.5, площею 7,8 кв.м. без додаткових актів введення в експлуатацію.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що дійсно між ним та ОСОБА_5 було укладено договір, але остання свої обов'язки не виконала та право власності не зареєструвала. Окрім того, через посилання позивача за первісним позовом, що реєстрація права власності не можлива через відсутність правовстановлюючих документів на майно, та відсутність у нього взагалі такого права, він був вимушений звернутись до суду з зустрічним позовом. 17 квітня 2013 року він уклав з ВАТ «Завод Дніпропрес» попередній договір купівлі-продажу квартири та передав грошові кошти в розмірі 50 000 грн., однак нотаріально-посвідченої угоди купівлі-продажу досягнуто не було, через ухилення від цього ВАТ «Завод Дніпропрес». За відповіддю КП «ДМБТІ» право власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Гладкова, 3К не зареєстровано.

З моменту придбання майна він став його фактичним володільцем та реконструював його, вважаючи своєю власністю. Наразі вважає зазначений обєкт нерухомості самочинним будівництвом, яке не порушує нічиїх прав. Оскільки усі вимоги будівельних норм дотримані, приміщення придатне до експлуатації, звернувся з зустрічним позовом до суду.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова 3 К, літера А-1, загальною площею 81,6 кв.м., що складається з: поз.1 приміщення, площею 67,0 кв.м., поз.2 приміщення, площею 2,2 кв.м., поз.3 туалету, площею 2,7 кв.м., поз.4 коридору, площею 1,9 кв.м., поз.5 приміщення, площею 7,8 кв.м., без додаткових актів введення в експлуатацію.

Право власності ОСОБА_6 на на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова 3 К, літера А-1, загальною площею 81,6 кв.м., що складається з: поз.1 приміщення, площею 67,0 кв.м., поз.2 приміщення, площею 2,2 кв.м., поз.3 туалету, площею 2,7 кв.м., поз.4 коридору, площею 1,9 кв.м., поз.5 приміщення, площею 7,8 кв.м. підлягає обовязковій державній реєстрації в Реєстраційній службі Дніпропетровського МУЮ /м.Дніпропетровськ, вул..Комсомольська, 56/.

В апеляційній скарзі комунальне підприємство "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради просить частково скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити по справі нове рішення яким відмовити у задоволені зустрічних позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 червня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір про надання послуг за №12/06, згідно якого ОСОБА_5 зобовязалася провести відповідні консультації та здійснити реєстрацію права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення, загальною площею 86,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, 3 К на ім'я відповідача.

У встановлений термін позивач за первісним позовом право власності не зареєструвала, умови договору не виконала, а тому у відповідача не настали підстави для сплати за виконані роботи.

16 червня 2013 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Завод Дніпропрес» була укладена угода купівлі-продажу нерухомого майна в м.Дніпропетровську, по вул.Гладкова в районі будинку №3. За умовами угоди покупець ОСОБА_6 передав ВАТ «Завод Дніпропрес» грошові кошти в розмірі 50000,00 грн. Зазначена угода укладена в простій письмовій формі.

Відповідно довідки КП «Земград» №26, для оформлення документів ОСОБА_6 рекомендовано використовувати адресу м. Дніпропетровськ, вул.. Гладкова, 3К.

Згідно довідки КП «ДМБТІ» ДОР №12028 право власності на обєкт нерухового майна за адресою м. Дніпропетровськ, вул.. Гладкова, 3К не зареєстровано.

Крім того, відповідно до технічного висновку ТОВ «СКАРЕ» (ліцензія Серія АБ №205927, дійсна з 12.04.2005 року по 12.04.2010 року), на замовлення ОСОБА_6 при побудові нерухомого майна не виявлені дефекти та пошкодження, а тому нежитлове приміщення придатне для подальшої експлуатації.

Згідно технічного паспорту на нежитлову будівлю літ.А-1 по вул.. Гладкова, 3К в м. Дніпропетровську, виконаного станом на 12.08.2013 року, обєкт нерухомості складається з: поз.1 приміщення, площею 67,0 кв.м., поз.2 приміщення, площею 2,2 кв.м., поз.3 туалету, площею 2,7 кв.м., поз.4 коридору, площею 1,9 кв.м., поз.5 приміщення, площею 7,8 кв.м., а всього загальною площею 81,6 кв.м.

Статтею 181 Цивільного кодексу України 2003 року встановлено, що до нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У відповідності до ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу або певним чинним затвердженого проекту.

Згідно із ст.386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Задовольняючи позов, районний суд керувався тим що чинним законодавством України передбачений обов'язок власника нерухомого майна здійснити державну реєстрацію свого права власності на це майно, а також обов'язок відповідного державного органу, який уповноважений здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснити таку реєстрацію незалежно від наявності або відсутності документів, які підтверджують введення об'єкта в експлуатацію.

З даним висновком не може погодитися колегія суддів з наступних підстав.

Судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не застосовано положення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, положення ч. 2. З ст. 331, ст. 375, 376 ЦК України та ст.ст. 36. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що свідчить про незаконність постановленого рішення та наявність підстав для його скасування.

Як визначає ч. 1 ст. 375 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності та користування землею набувається та реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України (ст. ст. 13. 14), Земельного кодексу України (ст.78. 116), а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закон України «Про оренду землі». Цивільний кодекс України).

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомої о майна, не набуває права власності на нього (ч. 1. 2 ст. 376 ЦК України).

Спірне нерухоме майно було побудоване на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об'єкту до експлуатації, що свідчить про відсутність підстав для визнання за вказаною особою права власності на самочинно збудовано манно.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, відповідно до статті 12 Земельного кодексу України належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331-ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його при пня г їм до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва (створення майна).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно - будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

При цьому позивачем не надано до суду жодних доказів того, що спірне нерухоме майно було в установленому законом порядку введено в експлуатацію, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав вважати вказане нерухоме майно створеним та визнавати право власності на нього до ведення його в експлуатацію, що випливає з неправильного застосування норм матеріального права та визнання права власності за позивачем.

Оскільки вимоги ч. 2 ст. 331, ст.ст. 275, 276 ЦК України дотримано не було, визнання права власності на спірні об'єкти нерухомості за позивачем с незаконним.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

Враховуючи вищевикладене, фізична особа, залучена в якості відповідача з огляд) на заявлені позивачем вимоги, є неналежним відповідачем у справі.

Тоді як належні відповідачі - Дніпровська міська рада та Державна архітектурно-будівельна інспекція України (в особі департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Дніпропетровській області) всупереч вимогам ст. 33 ЦПК України залучені до справи не були.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів інших осіб або державні та суспільні інтереси ( частини перша та друга статті 3 ЦПК України), суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права , свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд не має права вирішувати питання про права та обовязки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою скасування судового рішення.

За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 11 листопада 2013 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: