Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої підприємству, за касаційною скаргою представників публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» - Мілешкіна МаксимаМихайловича, Перця Станіслава Володимировича на рішення апеляційного суду Сумської області від

10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_4 був працівником товариства з 06 грудня 1995 року, з

14 березня 1996 року по 03 липня 2015 року працював провідником пасажирських вагонів у відокремленому підрозділі позивача «Сумська вагонна дільниця», з 03 липня 2015 року був переведений у тому ж підрозділі на роботу, не пов'язану з обслуговуванням пасажирів.

18 червня 2015 року під час перевірки поїзду № 19/20 сполученням «Суми-Харків-Москва» у вагоні № 8, який обслуговував відповідач, було виявлено перевезення 7 безквиткових пасажирів, які проїжджали територією Російської Федерації від станції Наумовка до станції Бєлгород.

За вказане порушення відповідач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (наказ № 45 від 03 липня 2015 року).

У серпні 2015 року до позивача надійшов рахунок ВАТ «ФПК» РФ

№ 109 від 13 липня 2015 року на суму 1 400 швейцарських франків за перевезення безквиткових пасажирів у червні 2015 року. На підставі укладеного між державами учасниками СНД «Соглашения об экономической ответственности за провоз безбилетных пассажиров, излишней ручной клади, неоформленного багажа, грузобагажа и не передачу для реализации мест пассажирских поездах» з позивача було стягнуто 1 800 швейцарських франків за перевезення безквиткових пасажирів, в тому числі

1 400 швейцарських франків, стягнутих з вини відповідача.

Враховуючи зазначене та на підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України,

ст. ст. 130, 132 КЗпП України позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 завдану підприємству шкоду в розмірі

3 601 грн 01 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Українська залізниця» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Українська залізниця» в рахунок відшкодування шкоди, завданої підприємству, суму в розмірі 3601 грн 01 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 10 березня 2016 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представники ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» - Мілешкін М.М., Перець С.В., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що завдана відповідачем шкода у вигляді перевезення безквиткових пасажирів підлягає стягненню на підставі ч. 1 ст. 1172, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 130, ч. 1

ст. 132 КЗпП України, при цьому враховуючи, що в добровільному порядку відповідач вказану шкоду не відшкодовує, вона підлягає стягненню на підставі рішення суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач реалізував своє право на відшкодування завданої відповідачем шкоди в розмірі його середньомісячного заробітку, про що свідчить наказ № 45 від 03 липня 2015 року.

Висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Встановлено, що 18 червня 2015 року під час перевірки вагону № 8 потягу № 19/20 сполученням «Суми-Харків-Москва» інструкторами Бєлгородської вагонної дільниці складено акт ЛУ-4 № А031864, в якому зафіксовано факт перевезення у вагоні № 8, який обслуговував ОСОБА_4, семи безквиткових пасажирів.

Наказом начальника відокремленого підрозділу «Сумська вагонна дільниця» ДП «Південна залізниця» № 45 від 03 липня 2015 року за порушення п. 8.2.1 Інструкції провідника пасажирських вагонів № ЦЛ-0038, що виразилося у перевезенні семи безквиткових пасажирів, провіднику пасажирських вагонів ОСОБА_4 Раджабалійовичу-огли оголошено догану та згідно з поданою заявою переведено на іншу роботу, не пов'язану з обслуговуванням пасажирів. Наказано головному бухгалтеру

ОСОБА_7 після надходження економічної відповідальності за перевезення семи безквиткових пасажирів, згідно з актом ЛУ-4 А № 031864 від 18 червня 2015 року, здійснити утримання суми цієї відповідальності у встановленому законодавством України порядку із заробітної плати ОСОБА_4.

03 липня 2015 року ОСОБА_4 був ознайомлений з вказаним наказом під підпис, зазначивши, що з доганою не згоден, однак вказаний наказ в установленому законом порядку не оскаржував.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно з ст. 136 КЗпП Українипокриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

Беручи до уваги зазначене, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що позивач наказом № 45 від 03 липня 2015 року реалізував своє право на відшкодування завданої відповідачем шкоди в розмірі його середньомісячного заробітку. При цьому судом вірно враховано, що відсутність добровільного виконання вказаного наказу не є підставою для повторного стягнення вказаної суми на підставі судового рішення.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

При цьому доводи, що наказ № 45 від 03 липня 2015 року містить відкладену в часі вказівку головному бухгалтерові, оскільки при його винесенні матеріальна шкода підприємству ще завдана не була, є безпідставними та не спростовують факту реалізації позивачем відповідно до положень ст. 136 КЗпП України права на відшкодування завданої працівником шкоди. Зазначений наказ не скасований, є чинним та підлягає виконанню, у зв'язку із чим відсутні правові підстави для подвійного стягнення з відповідача завданої ним шкоди.

Суд апеляційної інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин, правильно застосував норми права, які підлягають застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М. Мазур