Справа № 486/605/16-ц
Провадження № 2/486/20/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Савіна О.І.,

при секретарях Зацепіній І.О., Коршак О.В., Архіповій К.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, як орган опіки та піклування, ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В позовній заяві вказує, що він є власником та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

05 травня 2015 року відбулось залиття його квартири внаслідок зриву крану гарячої води в розташованій поверхом вище квартирі АДРЕСА_1, власниками якої є відповідачі по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_6 Кожному з них належить по 1/4 частці вказаної квартири. Ще одним співвласником (1/4 частка) даної квартири є ОСОБА_4 Щодо неї апеляційний суд Миколаївської області вже ухвалив рішення по справі щодо належної їй 1/4 частки квартири, задовольнивши позов частково.

З метою встановлення пошкоджень квартири позивач звернувся до суб'єкта оціночної діяльності, згідно із звітом якого розмір завданої майнової шкоди становить 23996 грн.

За проведення вказаного дослідження ним також понесені витрати на суму 300 грн.

Також, внаслідок залиття квартири були пошкоджені меблі, на відновлення яких необхідно витратити 6 907 грн.

Крім того, йому була завдана й моральна шкода, яку він оцінює в сумі 3 000 грн.

Оскільки відповідачі добровільно відмовляються відшкодувати завдану шкоду, ОСОБА_5 просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заподіяну внаслідок залиття квартири матеріальну шкоду в розмірі 24671, 25 грн., моральну шкоду - 3 000 грн., 300 грн. витрат на оплату експертизи та 1200 грн. витрат на правову допомогу, а також судовий збір.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_5 та просила їх задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 позов не визнали повністю, посилаючись на те, що вини відповідачів в затопленні квартири АДРЕСА_2 немає, а тому немає підстав для стягнення майнової та моральної шкоди. Вважають винними в затопленні квартири КП «ЖЕО», на балансі якого знаходиться вказаний стояк. Крім того, вважає, що в даному випадку взагалі не може йти мова про стягнення в солідарному порядку. Щодо стягнення витрат за оцінку завданої шкоди, теж вважає вказані вимоги безпідставними, оскільки вказана оцінка не проводилась в судовому порядку. Стосовно правової допомоги витрат на правову допомогу, вказана вимога позивачем не обґрунтована. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позову.

Третя особа та законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні.

Неповнолітній відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений через оголошення в газеті «Урядовий курєр».

Представник третьої особи ОСОБА_8 в судове засідання не зявилась, на адресу суду від міського голови надійшла заява з проханням розглядати справу без участі органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради. В задоволенні позову просять відмовити, оскільки на їх думку, матеріали справи не містять доказів того, що затоплення квартири позивача сталося з вини неповнолітнього ОСОБА_9

Суд, вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 є власником та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка знаходиться поверхом вище, ніж квартира позивача. Кожному з них належить по 1/4 частці вказаної квартири, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.06.2016 року (а.с. 64).

05 травня 2015 року у квартирі позивача сталося залиття. Згідно з актом обстеження квартири АДРЕСА_2 по причині затоплення з вищерозташованої квартири №58, який складений на підставі акту № 315 від 05 травня 2015 року, складеного комісією в складі представників КП «ЖЕО», причиною залиття квартири є зрив вентиля з різьби труби гарячого водопостачання в квартирі, належній відповідачам. Зрив відсічної арматури (вентилю) стався внаслідок його непридатності.

В результаті затоплення, у квартирі позивача були пошкоджені стіни та стеля у вітальні, коридорі, спальній кімнаті та кухні, а також пошкоджено меблі, тумба під акваріум, меблевий гарнітур, спинки дерев'яного ліжка, внаслідок чого позивачу нанесені збитки (а.с. 14-15).

Розмір завданої майнової шкоди підтверджується звітом фізичної особи-підприємця «Грицевича Богдана Григоровича» від 15 червня 2015 року, доданим до цього звіту кошторисом на ремонт залитих місць у квартирі, який містить перелік та вартість необхідних ремонтно-відновлювальних робіт із усунення шкоди, заподіяної внаслідок залиття, а також розрахунком витрат на ремонт пошкодженої меблі, складеним останнім та становить 23 996 гривень, без ПДВ 19997 гривень. (а.с.17-30).

Згідно розрахунку, який склав ФОП ОСОБА_10, договірна ціна на ремонт пошкоджених меблів складає 6907 гривень (а.с. 27).

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12.01.2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 6726 грн. у відшкодування майнової шкоди, 750 грн. моральної шкоди та 504 грн. 06 коп. судових витрат. Вказане рішення ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.04.2016 року за скаргою ОСОБА_4 залишено без змін (а.с. 70-72, 73-74).

Таким чином, обставини, встановлені даним судовим рішенням у частині вини відповідачів у завданні позивачу шкоди внаслідок залиття квартири та розміру цієї шкоди, мають преюдиційне значення та повторному доказуванню не підлягають.

Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27-30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом цієї статті обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27. 03. 1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода заподіяна особі майну громадянина або заподіяну майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Ч. 1 ст. 177 ЖК України передбачено, що громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і при домової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітинах та в інших місцях загального користування.

Відповідно до п. 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі змісту ст. 322 ЦК України вбачається, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто тягар утримання майна та відповідальність за нього несе саме власник.

Таким чином відповідачі, як співвласники квартири АДРЕСА_1, несуть тягар утримання належного їм майна і зобов'язані відшкодовувати збитки, завдані позивачу внаслідок залиття у розмірі, що необхідні для відновлення пошкодженої квартири позивача.

Тому суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника на той факт, що затоплення в квартирі сталося не з вини відповідачів, оскільки тягар утримання майна та відповідальність за нього несе саме власник.

Так як позивачем та його представником не надано суду документів на підтвердження надання послуг з ремонту квартири та придбання будівельних матеріалів і сплати ПДВ, то стягненню підлягає сума матеріального збитку без врахування ПДВ, тобто 19997 гривень.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом було встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_2 сталось з вини власника квартири АДРЕСА_1 в наслідок зриву вентиля з різьби труби гарячого водопостачання в квартирі внаслідок його непридатності, суд вважає, що позивачем було доведено ті обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, а відтак приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача майнової шкоди в зв'язку із затопленням квартири позивача в сумі 20178 гривень (19997+6907:4х3).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди на його користь в сумі 3000 грн., яка виразилася у душевних стражданнях, порушенням звичайного способу життя, погіршення стану здоровя через пошкодження його майна.

Відповідно до ч.1, 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, враховуючи глибину та тривалість душевних страждань позивача, а також виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає достатньою компенсацією стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача 2250 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Оскільки згідно з п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, то судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору за задоволені вимоги майнового та немайнового характеру пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто - 864, 24 гривень (оскільки вимоги про стягнення майнової шкоди задоволені в розмірі 81,79%, а про стягнення моральної шкоди 75%), в рівних частках, тобто по 288 грн. 08 коп. з кожного.

Що ж стосується витрат на правову допомогу, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, на підставі наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 47 ЦПК України передбачено, що учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 надано повноваження представнику ОСОБА_1 (до шлюбу Остапенко) Л.М., яка приймала участь у розгляді справи згідно довіреності від 09 листопада 2015 року. ОСОБА_11 у такому процесуальному статусі згідно наявних у справі журналів судових засідань ОСОБА_1 брала участь у справі. Суд не постановляв ухвалу про допуск до участі у справі ОСОБА_1 як особи, яка надає правову допомогу. Документ про те, що ОСОБА_1 є фахівцем у галузі права, у матеріалах справи відсутній.

Таким чином, ОСОБА_1 приймала участь у розгляді справи у якості представника позивача за довіреністю із повноваженнями представника, передбаченими ст.44 ЦПК України, а тому сплачені позивачем 1200 грн. не можна вважати витратами на правову допомогу.

Стосовно стягнення витрат за проведення оцінки з визначення вартості заподіяних збитків в сумі 300 грн., то вони не підлягають стягненню виходячи з такого.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, до яких зокрема належить витрати повязані з проведенням судових експертиз.

Разом з тим, витрати позивача по оплаті послуг за виготовлення експертного дослідження не відносяться до судових витрат, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до вимог ст.ст. 143, 144 ЦПК України судова експертиза призначається за ухвалою суду.

Як вбачається з матеріалів справи, звіт фізичної особи-підприємця «Грицевича Богдана Григоровича» від 15 червня 2015 року був складений на замовлення позивача до відкриття провадження у справі, а не за ухвалою суду, а тому витрати понесені позивачем за проведення вказаної оцінки не відносяться до судових та на них не поширюються вимоги ст. 88 ЦПК України, а тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 177, 179, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, як орган опіки та піклування, ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди 20178 гривень (двадцять тисяч сто сімдесят вісім гривень).

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2250 гривень (дві тисячі двісті пятдесят гривень).

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування судового збору 864, 24 гривень (вісімсот шістдесят чотири гривні двадцять чотири копійки), тобто по 288 грн. 08 коп. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_11