Справа № 463/4608/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/6286/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Triyana Holding GmbH про розірвання договору,-

ВСТАНОВИЛА:

13 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору від 28.01.2011 року, укладеного між ОСОБА_5 як інвестором, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як позичальниками та Triyana Holding GmbH, як управителем.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Вважає помилковим висновок суду про належність спору до корпоративних та що такий повинен розглядатись в порядку господарського судочинства. Зазначає, що позивач звернувся до суду не з метою захисту своїх корпоративних прав як учасника ВАТ «Будівельна компанія «Комфортбуд», а з метою захисту своїх прав як сторони цивільно-правового договору. Стверджує, що в даному спорі акції носять характер об'єкта цивільно-правового обороту та по своїй суті є звичайним майном, яке підлягає передачі на виконання цивільно-правового договору. Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 отримав не корпоративні права, а лише право вимоги певної суми грошових коштів, яка еквівалентна 17,0964%, які Triyana Holding GmbH отримає у майбутньому від здійсненої нею інвестиції. Вважає, що в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між сторонами договору корпоративних відносин та, як наслідок, про корпоративний характер спору. Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли корпоративні відносини та такий спір підвідомчий господарському суду.

Однак погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Triyana Holding GmbH про розірвання договору.

Таким чином, позивач як фізична особа звернувся до Личаківського районного суду м.Львова з позовною вимогою до фізичної особи ОСОБА_5 про розірвання договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з роз'ясненнями, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за чч. 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або Господарським процесуальним кодексом України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 року № 10, з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. Випадки, коли фізичній особі, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, можуть бути стороною у позовному провадженні, яке віднесено до підвідомчості господарського суду визначено законодавством, зокрема у спорах пов'язаних з приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин (п. 3.2. зазначеної постанови).

За своєю правовою природою інвестиційний договір визначається як договір, однією зі сторін якого є інвестор (юридична або фізична особа або держава), а інший - приймаюча сторона інвестиції, - реципієнт (фізична або юридична особа, як та, що існує, так і спеціально створена інвестором, а також держава), який регулює відносини з приводу довгострокового вкладення майна, майнових прав та інших цінностей, що мають ринкову вартість (в певному виді, формі і кількості), в обраний об'єкт інвестування (реальний, фінансовий та інтелектуальний), передбачених законодавством України з метою отримання прибутку, мають ризиковий характер. Ризик в інвестиційних договорах обумовлюється наступними факторами: значним розривом у часі між укладанням договору та досягненням його мети, тобто реалізацією; сам характер інвестування передбачає передачу цінностей і включення їх в підприємницький оборот, що також має певний ступінь ризику.

А відтак, договір, укладений сторонами, як інвестиційний, за своєю правовою природою не є таким, оскільки відсутній факт вкладення ОСОБА_5 майна, майнових прав або інших цінностей, що мають ринкову вартість в обраний об'єкт інвестування, висновок суду першої інстанції про те, що немає підстав для відкриття провадження у справі у зв'язку з підвідомчістю даної справи господарському суду, є помилковим.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.379, ст.381 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2017 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.