Справа № 457/918/16-ц
провадження №2/457/74/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 листопада 2017 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючої-судді ОСОБА_1,

секретар судового засідання Болонна І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Гарант», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Трускавецького міського суду з позовної заявою до ОСОБА_3, Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Гарант», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 17 березня 2016 року у справі № 457/200/16 за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 задоволено повністю, а саме: визнано удаваним і недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений 16.06.2007 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, скасовано його та засновано наслідки його недійсності, скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок № 4 по вул. Шашкевича у м. Трускавець, скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 531568, виданий 15 серпня 2007 року Трускавецькою міською радою, про що внесено запис у Книгу записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею і договору купівлі-продажу землі № 84 в частині права власності на земельну ділянку площею 0,0656 га, розташовану за адресою: м. Трускавець, вул. Шашкевича, 4 (кадастровий номер :09:02:0053), виданий на підставі договору купівлі продажу-земельної ділянки від 16 червня 2007 року, реєстраційний номер 970, та скасувати запис про право власності, визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,0656 га по вул. Шашкевича, 4 у м. Трускавець, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 14 червня 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 52 з кадастровим номером 46500000:09:02:0016 та скасовано записи про накладення арешту на житловий будинок № 4 по вул. Шашкевича у м. Трускавець, земельну ділянку по вул. Шашкевича у м. Трускавець, кадастровий номер :09:02:0053. 28 квітня 2016 року ОСОБА_3 було зареєстровано речове право (реєстраційний номер 15) на земельну ділянку площею 0,0656 га, кадастровий номер :09:02:0016. 08 травня 2016 року між ОСОБА_3 та Обслуговуючим кооперативом «Житово-будівельний кооператив «Гарант» укладено договір про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію), речові права відносно якого зареєстровано 01 липня 2016 року (номер запису 15197913). У подальшому відповідно до рішення апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2016 року рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 17 березня 2016 року скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю. 01 серпня 2016 року внесено запис про скасування речового права на земельну ділянку площею 0,0656 га, кадастровий номер :09:02:0016 за ОСОБА_3 На даний час спірне майно повернуто у власність ОСОБА_4 і є частиною правної власності останнього та на якому розташовано обєкт незавершеного будівництва багатоквартирного житлового будинку. При скасуванні речового права ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0656 га, кадастровий номер :09:02:0016 не було скасовано запис про інше речове право право забудови земельної ділянки (суперфіцій) за номером запису 15197913. Просить визнати недійсним договір про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) від 08 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Гарант».

Від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, де вказано, що представник позивача підтримує позов у повному обсязі.

Відповідачі чи їх представники, третя особа без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності зі статтею 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.13,14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, та шостою статті цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів.

Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Частиною 1 ст. 413 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруді будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Аналогічно відповідно до ч. 1 ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб відповідно до ЦК України.

Отже, власник земельної ділянки має право безперешкодного використання на власний розсуд земельної ділянки має право безперешкодно користуватися на власний розсуд земельною ділянкою, в тому числі, укладати договір суперфіцію.

При скасуванні рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 17 березня 2016 року у справі №457/200/16 рішенням апеляційного суду Львівської області від 21.07.2016 року по справі №457/200/16, яке залишено в силі без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2016 року, суд мотивував відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з посиланням на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про удаваність спірних договорів, а також тим фактом, що дане рішення порушило права та інтереси ОСОБА_2 як стягувача по виконавчих провадженням де боржником являється ОСОБА_4, та спірним рішенням суду першої інстанції фактично виводилось майно з-під арешту органів виконавчої служби.

Факт того, що власником земельної ділянки площею 0,0656 га, що знаходиться в місті Трускавці по вул. Шашкевича, 4, кадастровий номер :09:002:0016 є ОСОБА_4 підтверджується: договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого 16 червня 2007 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого за реєстраційним номером 970, а також ухвалою Трускавецького міського суду від 09 грудня 2016 року у справі № 1324/405/11, яку залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2017 року у вказаній справі.

Зважаючи на такі обставини, суд приходить до висновку, що укладений договір про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) від 08.05.2015року, за своїм змістом суперечить актам цивільного законодавства, а саме положенням ч. 1 ст. 413 ЦК України та ч. 1 ст. 1021 ЗК України, якими чітко визначається право лише власника земельної ділянки на передачу її в користування третім особам, в т.ч. на правах користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновків про підставність позовних вимог, які слід задоволити, що буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) від 08 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Гарант».

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Трускавецьким міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1