АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/2204/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/789/648/17 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

при секретарі - Бріль В.Л.

та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради (далі КПТМ ТОР ) Тернопільтеплокомуненерго на рішення Теребовлянського районного суду від 30 березня 2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 міська рада, КП Теребовлянської міської ради Теребовля про розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення та припинення нарахувань за користування послугами централізованого опалення,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення. В серпні 2016 року вона звернулась із заявою про розірвання вказаного договору на підставі п. 28 договору, проте КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго відмовляється розірвати вказаний договір та нараховує оплату за опалення. Враховуючи вищенаведене, просить її позовні вимоги задовольнити, розірвавши договір про надання послуг з централізованого опалення та припинити нарахування за користування послугами централізованого опалення.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 30 березня 2017 року позов задоволено частково:

визнано договір про надання послуг з централізованого опалення від 20 серпня 2008 року укладеного між КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго та ОСОБА_1 (дів. Михайлюк) ОСОБА_3 розірваним з 07 вересня 2016 року;

в решті позову відмовлено у зв'язку із безпідставністю позовних вимог;

стягнуто з КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго в користь ОСОБА_1 551,20 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго просить рішення скасувати, посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права, висновки суду суперечать нормативним актам в сфері теплопостачання та надання послуг з опалення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом при ухваленні рішення не застосовані спеціальні норми матеріального права, а саме: наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 "Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання" (надалі Наказ), відповідно відсутні підстави для розірвання договору.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала, пояснивши, що КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго, є виконувачем послуг з централізованого опалення населенню, в т.ч. позивачці. Позивачка не має права на розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення з ними, оскільки відсутнє рішення органу виконавчої влади місцевого самоврядування про надання дозволу на відключення цілого житлового будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові всіх мешканців будинку від централізованого теплопостачання, як це передбачено Наказом. Дозволи, які використані позивачкою для облаштування індивідуального опалення, не узгоджуються з вимогами, які викладені в Наказі.

Представник позивачки, доводи апеляційної скарги заперечив та суду пояснив, що його довірителька звернулась про розірвання договору на підставі п. 28 Договору. Тому, 11.08.2017 року нею подано письмову заяву відповідачу. Вказані дії були здійснені для того, щоб призупинити безпідставне нарахування грошових коштів за опалення, оскільки вона не користується послугами відповідача. 30.08.2016 року Теребовлянською міською радою їй надано дозвіл на влаштування окремої системи опалення в квартирі шляхом виготовлення проектно-технічної документації для газифікації квартири. Відмову в розірванні договору вважає незаконною, яка обмежує її права у виборі способу обігрівання квартири та використання своєї власності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, заслухавши представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, виходячи з системного аналізу норм права та обставин справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що договором про надання послуг з централізованого опалення передбачено умови його розірвання за письмовою заявою користувача; сторони при укладенні договорів є вільними, відповідно відмова відповідача від розірвання договору суперечить умовам договору та порушує права позивачки, які підлягають захисту шляхом розірвання вищезазначеного договору.

Даний висновок є законним та обґрунтованим виходячи з наступного.

Згідно до статті 13 ЦК України-

1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

2. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

4. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

5. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 14 ЦК - 1. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

2. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно до статті 15 ЦК-

1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Звернення до суду має стосуватися дійсного, а не абстрактного, порушеного права, свободи або інтересу такою дією, що відповідає положенням ст.15 ЦК.

Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясування питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 серпня 2008 року між КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення ( а.с.36-41).

02 червня 2016 року балансоутримувачем багатоквартирного будинку №1а на вул. Небесної Сотні (колишня вул.Шишкіна) в м.Теребовля - КП ТМР Теребовля надано технічні умови на відключення окремої квартири №23 у вищевказаному будинку від системи центрального опалення (а.с. 5).

30.08.2016 року рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради №132 мешканцям міста, в т.ч. і позивачці надано дозвіл на виготовлення проектно-технічної документації для газифікації квартири (а.с.6).

11 серпня та 15 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго про розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення у зв'язку із тим, що нею влаштовано індивідуальне опалення і вона не потребує послуг з надання централізованого опалення ( а.с.9,32).

25 серпня 2016 та 05 жовтня 2016 року КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго листами за № 1142 та № 1417 повідомило позивачку про відмову у розірванні договору з посиланням на порушення вимог Наказу, який не передбачає можливості влаштування індивідуального опалення в квартирі у випадках централізованого постачання теплової енергії багатоквартирному будинку.

Рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради №46 від 28.02.2006 року затверджено виконавцем робіт по наданню послуг з теплопостачання у житловому секторі міста КПТМ ТОР Тернопільтеплокомуненерго ( а.с. 121).

Згідно до пункту 26 Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (надалі Правила), які затверджені Постановою Кабінету Міністрів №630 від 21.07.2005 року-Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

В законі України "Про теплопостачання" відсутня заборона на можливість відключення окремої квартири багатоповерхового будинку від системи центрального опалення та відповідно розірвання договору споживача з монополістом в сфері теплопостачання.

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що Теребовлянська міська рада в межах своїх повноважень, виходячи зі змісту вищевказаного пункту Правил, визнала за позивачкою право на влаштування окремої системи опалення, шляхом надання відповідних дозволів.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що договір не може бути розірваним, оскільки балансоутримувач та орган місцевого самоврядування даючи згоди на влаштування індивідуального опалення в окремій квартирі багатоповерхового будинку порушили вимоги Наказу №4, то суд першої інстанції вірно констатував що на сьогодні не існує заборони на відключення окремої квартири, яка була б викладена в Законі, підзаконному чи нормативному акті.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором ...

Так, згідно п. 28 Договору про надання послуг з централізованого опалення, договір може бути розірваний достроково у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця.

Згідно Закону України Про захист прав споживачів, послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно статті 21 Закону України Про захист прав споживачів порушенням прав споживача є порушення принципу рівності сторін договору, учасником якого є споживач, оскільки при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями.

Своїм рішенням 10.11.2011 року у справі № 15-рп/2011 Конституційний Суд України констатував, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин- споживача.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Невід'ємною частиною положень цієї статті є практика Європейського суду з прав людини, яка виробила критерії правомірності позбавлення власника його майна в інтересах суспільства

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 1 червня 2006 року, Інтерсплав проти України від 09.01.2007 року).

Так, позбавлення власника його майна повинно мати правомірну мету в суспільному інтересі (a legitimate aim in the public interest), обрані засоби мають бути належними (спроможні досягти мети в принципі) і пропорційними.

Позбавлення власника його майна також має бути законним, а саме, відповідати не лише нормативно-правовим актам, а і принципу верховенства права, положенням Конвенції.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах Хендісайд проти Сполученого Королівства від 7 грудня 1976 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 січня 1986 року).

На даний час в державі є актуальним питання щодо потреби модернізації виробництва теплової енергії, систем транспортування теплової енергії та внутрішньобудинкових систем опалення, які є застарілими, неекономними; громадяни позбавлені вибору виконавця послуг з опалення, можливості регулювання використання та придбання обсягу тепла виходячи з потреб.

Шляхом заборони власникам квартир влаштовувати індивідуальне опалення, без модернізації систем теплопостачання, в т.ч. внутрішньобудинкових систем опалення та встановлення в квартирах лічильників тепла, держава порушує право приватної власності громадянина. Вказане втручання на думку суду є непропорційним.

Крім цього, вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника апеляційний суд приходить до висновку про відсутність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

В Україні права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним ( частина четверта статті 41, частина друга статті 22 Конституції України).

Крім цього, держава Україна прийняла на себе обов'язки з виконання міжнародних договорів щодо дотримання прав громадян.

Так, згідно ст.1 Протоколу від 11.05.1994 року до Конвенції - Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користування майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України.

Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3

статті 3, 6 Цивільного Кодексу України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Як вбачається із заперечень відповідача в суді першої інстанції та доводів апеляційної скарги, відповідач, як виробник теплової енергії та виконавець послуг з централізованого опалення на території області вбачає порушення своїх прав в тому, що позивачка в порушення процедури відключення, яка передбачена Наказом, від'єдналась від системи централізованого опалення багатоквартирного будинку, а надані органом місцевого самоврядування дозволи на влаштування індивідуального опалення вважає неправомірними.

Відповідачем будь яких доказів про те, що від'єднання від системи централізованого опалення багатоквартирного будинку порушить їх права як виробника тепла та виконавця послуг з опалення суду не надано, як і не надано і доказів про те, що будуть порушені або порушено права інших громадян, тобто, буде завдано шкоду інтересам суспільства.

Відповідачем не наведено та не надано суду будь - яких доказів щодо погіршення в майбутньому системи опалення житлового будинку, як і наявності в квартирі позивачки труби-стояка з подачі тепла та неможливості розрахунку оплати за наявності такого стояка.

Посилання відповідача на Наказ як підставу для відмови в розірванні договору про надання послуг з централізованого опалення є порушенням прав позивачки, виходячи з її права на мирне володіння майном, і по суті є втручанням у її право власності.

Виходячи з вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції не може оцінити вказане втручання як пропорційне втручання, яке не завдасть шкоди майну громадянина. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції підставно врахував думку органу місцевого самоврядування, на балансі якого знаходиться багатоквартирний будинок і який не заперечує право позивачки на облаштування свого помешкання окремою системою опалення.

Враховуючи те, що договором про надання послуг передбачено підстави його розірвання; у позивачки відпала потреба використання послуги відповідача щодо подачі централізованого опалення, її права як споживача підлягають захисту згідно Конституції України, тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим.

Згідно статті 129 Конституції України ( в редакції з 30.09.2017 року) - Суддя здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Саме виходячи з норм Конституції України, Статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципів, які закладені в рішеннях ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції відступає від правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в даній категорії справ, і приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради Тернопільтеплокомуненерго - відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду від 30 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча О.І. Ткач

Судді Б.О. Гірський

ОСОБА_4