Справа №: 398/4197/16-ц
провадження №: 2/398/985/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" червня 2017 р. м.Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Голосеніної Т.В.

з участю секретаря Шаповал І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ОСОБА_2 банк України» в особі філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ОСОБА_2 банк України», третя особа Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобовязання вчинити певні дії, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до ПАТ «Державний ОСОБА_2 банк України» в особі філії Кіровоградського обласного управління ПАТ «Державний ОСОБА_2 банк України», третя особа Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1, з вимогою зобовязати ПАТ «Державний ОСОБА_2 банк України» звернутись до органів державної реєстрації прав з належним чином оформленою заявою про державну реєстрацію припинення обтяження з належного їй житлового будинку по пров. Івана Богуна, 74 в м.Олександрії.

Позов мотивує тим, що після оформлення спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер 25.01.2015 року, зясувалось, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна містяться відомості про заборону, накладену на нерухоме майно її чоловіка, зокрема на спадковий будинок. Підставою обтяження стало повідомлення Ощадбанку від 20.11.1989 року. Також містяться відомості про неодноразове перенесення архівних відомостей про це обтяження до реєстру 23.02.2000 року та 02.10.2008 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою. Нотаріусом розяснено, що нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, одержавши повідомлення кредитора про погашення позики, у звязку з якою було накладено заборону.

Наявне обтяження було накладено у зв'язку з отриманням ОСОБА_3 в Ощадбанку позики для будівництва житлового будинку по вул.Івана Богуна,74 в м.Олександрії, проте в 1992 році вся позика була повернута банку.

Неодноразові звернення до ПАТ «Ощадбанк» з проханням направити в нотаріальну контору повідомлення про погашення її чоловіком позики, що надало б можливість нотаріусу зняти заборону з будинку і усунуло б перешкоди користуванні та розпорядженні ним не дали результату. Так, банк посилається на те, що строк зберігання закритих кредитних справ 10 років і дані з 1989 рік вже знищено або про те, що така інформація містить банківську таємницю.

Наявність обтяження на належному їй будинку створює позивачці перешкоди здійсненні прав власника відносно нього, зокрема, позбавляє можливості вільного розпоряджатися ним, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду.

В судове засідання позивач та його представник не зявились, письмовою заявою просили суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали.

В судове засідання представник відповідача також не зявився, письмовою заявою просила суд розглянути справу без її участі, проти задоволення позову заперечила. 20.04.2017 року від відповідача надійшло письмове заперечення, в якому зазначено, що відомості про обтяження внесені Олександрійською міською державною нотаріальною конторою №1, а не відповідачем, тому вони не мають повноваження скасувати арешт та заборону з нерухомого майна. Висловили думку, що ПАТ «Ощадбанк» по цій справі повинен бути залучений в якості третьої особи без самостійних вимог. Крім цього, кредитні справи зберігаються банком протягом 10 років після повного погашення кредиту, тому кредитна справа відсутня, проте за позичальником ОСОБА_3 заборгованість не обліковується.

Представник Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 в судове засідання не зявився, просив суд розглянути справу без їх участі, заперечень проти задоволення позову не надійшло.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2016 року ОСОБА_1 успадкувала житловий будинок №74 по вулиці Івана Богуна в м.Олександрії, що належав спадкодавцю ОСОБА_3, який помер 25.01.2015 року, на підставі договору виконкому про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Першою Олександрійською державною нотаріальною конторою 16.10.1989 року по реєстру №1945 та зареєстрованого Олександрійським МБТІ 10.01.1997 року за номером 10069/89.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2016 року на зазначений будинок 02.10.2008 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження заборона на нерухоме майно на підставі повідомлення Ощадбанку без номеру від 20.11.1989 року.

Згідно з листами Державного нотаріального архіву в Кіровоградської області від 22.12.2016 року та Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 від 11.01.2017 року реєстр та алфавітні книги заборон про наявність обтяжень, накладених 20.11.1989 року перебували на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Кіровоградської області, проте за строками давності така переписка не зберігається. Позивачу рекомендовано звернутись до суду.

Згідно з довідками ТВБВ №11010/0149 філії Кіровоградське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» від 19.04.2017 року кредитна заборгованість за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не обліковується, банк не має майнових претензій щодо них та не заперечує проти розпорядження ними свого майна.

Статтею 53 Закону Української РСР «Про державний нотаріат» в редакції,чинній на час накладення заборони (1986р.) передбачено, що державний нотаріус або службова особа виконавчого комітету міської, селищної, сільської Ради депутатів трудящих, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем знаходження жилого будинку накладає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників: 1) за повідомленням установи банку, госпрозрахункового підприємства, організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт і купівлю жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлового будівельного колективу індивідуальних забудовників; 2) при посвідченні договору довічно утримання або договору про заставу жилого будинку (частини будинку), квартири в будин житлово-будівельного колективу; 3) в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 105 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої постановою Президії Верховного Суду Української РСР від 22 січня 1965 року, повідомлення банку, госпрозрахункового підприємства (організації) про видачу позички, з нотаріальним написом про накладену заборону (арешт), реєструється в реєстрі заборон.

Положенням про Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 травня 1997 року №41/5, встановлено порядок створення Єдиного реєстру для реєстрації заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, внесення реєстраційних записів до нього. Також встановлювалося, що до початку функціонування Єдиного реєстру для реєстрації заборон відчуження об'єктів нерухомого майна діє система реєстрації заборон відчуження та арештів майна, а також перевірок їх відсутності, що склалась до видання цього наказу.

Наказом Міністерства юстиції України від 9 червня 1999 року №31/5 затверджено нове Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та внесено зміни до чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції від 18 червня 1994 року №18/5, пункт 136 якої в новій редакції передбачав, що накладені заборони та арешти підлягають обов'язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Наказом Міністерства юстиції України від 18 серпня 2004 року № 85/5 з метою вдосконалення Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено зміни та доповнення до попереднього Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та затверджено Інструкцію про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до пункту 1.1. зазначеного Положення Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти; видані витяги з Реєстру заборон.

Таким чином вбачається,що в період з часу накладення заборони за повідомлення Ощадбанку від б/н від 20.11.1989 року про видачу ОСОБА_3 позички на будівництво, законодавство, що регулювало порядок обліку заборон змінювалося неодноразово, у зв'язку з чим відомості про накладену заборону внесено в реєстр в 2000 році, а потім в 2008 році, про що свідчить інформаційна довідка з державного реєстру.

Позика, що була отримана ОСОБА_3 в 1989 році в Ощадбанку була повернута в повному обсязі. На час повернення позики Ощадбанк ЄРСР був вже самоліквідований власним рішенням від 24.12.1991 року. На його базі створено Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України, зареєстрований Національним банком України 31 грудня 1991р. за № 4, який продовжував ведення кредитної справи ОСОБА_3, а в 1992 році отримав повернення позики та був зобов'язаний вжити заходів щодо зняття обтяження з будинку.

Відповідно до п.2 Статуту, затвердженого Постановою КМУ №261 від 25.02.2003 року «Деякі питання діяльності Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ПАТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком України 31 грудня 1991р. за № 4.

У звязку з цим суд дійшов висновку, що доводи відповідача, викладені в листі від 28.11.2016р., який додається, про відсутність доказів того, що обтяжувачем є саме ПАТ «Державний ощадний банк України» спростовуються вищевикладенним. Таким чином, враховуючи що ПАТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, створеного на базі Ощадбанку СРСР, то саме відповідач має направити нотаріусу повідомлення про погашення позики, необхідне для зняття заборони.

В своїх листах відповідач не заперечує того факту, що відсутній борг ОСОБА_3 перед банком, зазначає про відсутність відомостей по кредиту, оскільки кредитні справи зберігаються протягом 10 років після повного погашення Кредиту (лист від 28.11.2016р.)

Відповідно до ст.44 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень) після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника че особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданю збитків.

Відмова банку, як кредитора та обтяжувана, направити повідомлення де нотаріальної контори про повернення позики боржником, не відповідає закону, внаслідок чого порушуються права позивача.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 p.), ратифікованок Законом від 17 липня 1997 p. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протокол) до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільств; і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суд) з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно до ст. 16 ЦК України способами захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов'язку в натурі.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна вправі в судовому порядку вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що права позивачки порушено, а тому слід задовольнити позов та зобовязати відповідача вчинити дії для зняття обтяження з належного позивачці будинку.

Керуючись статтями 10,11,16,60,61,88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати ПАТ «Державний ОСОБА_2 України» звернутися до органів державної реєстрації прав - державного реєстратора Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради з належним чином оформленою заявою про державну реєстрацію припинення обтяження та належним повідомленням: тип (вид) обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 17194857, зареєстроване 02.10.2008 року Кропивницькою державною нотаріальною конторою №1 архівний запис №8008392, підстава- повідомлення Ощадбанку без номеру від 20.11.1989 року, обєкт обтяження - будинок по провулку Івана Богуна,74 в м.Олександрії Кіровоградської області, особа, майно якої обтяжувалося - ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, проте не були присутні при проголошенні рішення, у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя