У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Львівської міської ради, ОСОБА_7, треті особи: Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг», відділ приватизації Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання права власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9 звернулися до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що площа комори, яка передана безоплатно їм у власність при приватизації квартири АДРЕСА_1, не відповідає дійсності, оскільки площа комори вказана 8,0 кв. м, однак фактично її площа становить 17,6 кв.м. Зазначають, що наявність цієї розбіжності у площі не була врахована при видачі правоустановчих документів на квартиру чим порушено їх право.

З урахуванням вищевикладеного, просили суд визнати недійсним, незаконним розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 25 березня 2002 року № Г-271 про приватизацію квартиру АДРЕСА_1, в частині площі комори у підвалі 8,0 кв.м, зазначивши площу комори - 17,6 кв.м; визнати недійсним, незаконним свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру від 25 березня 2002 року № Г-25004, видане Львівською міською радою в частині площі комори у підвалі 8,0 кв.м зазначивши площу комори 17,6 кв.м; визнати недійсним, незаконним свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 серпня 2011 року на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, виданого Цьолковською І.С., державним нотаріусом Третьої львівської нотаріальної контори в частині площі комори у підвалі 8,0 кв.м, зазначивши площу комори 17,6 кв.м; визнати недійсним договір про поділ спадкового майна від 17 серпня 2011 року, реєстровий номер 1-1136 посвідченого ЦьолковськоюІ.С, державним нотаріусом Третьої львівської нотаріальної контори в частині площі комори у підвалі 8,0 кв.м, зазначивши площу комори 17,6 кв.м; зобов'язати Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, відділ приватизації державного житлового фонду Галицького району, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради внести зміни у розпорядження Галицької районної адміністрації м. Львова від 25 березня 2002 року № Г-271 про приватизацію квартири АДРЕСА_1, в частині площі комори у підвалі 8,0 кв.м, зазначивши замість неї площу комори 17,6 кв.м; зобов'язати Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, Відділ приватизації державного житлового фонду Галицького району, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради внести зміни у свідоцтво № Г-25004 про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого Львівською міською радою 25 березня 2002 року в частині площі комори в підвалі 8,0 кв.м, зазначивши замість неї площу комори 17,6 кв.м; зобов'язати державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори Цьолковську І.С. внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в частині площі комори в підвалі 8,0 кв.м, вказавши замість неї площу комори - 17,6 кв.м; зобов'язати державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори Цьолковську І.С. внести зміни у договір про поділ спадкового майна від 17 серпня 2011 року реєстровий номер 1-1136, в частині площі комори у підвалі 8,0 кв.м, вказавши замість неї площу комори 17,6 кв.м.; визнати за позивачами право власності на комору за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 17,6 кв.м, що позначена в плані цифрою «IV»; зобов'язати органи державної реєстрації права на нерухоме майно - Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію права власності позивачів на комору за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 17,6 кв.м, що позначена в плані цифрою «IV»; зобов'язати ОСОБА_7 припинити діяльність, що порушує право власності позивачів на комору, звільнити комору загальною площею 17,6 кв.м, що позначена в плані цифрою «IV», за адресою АДРЕСА_1 від свого майна і не чинити перешкоди позивачам у користуванні та володінні даною коморою.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Так, судами встановлено, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Оскаржуваним розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 25 березня 2002 року № Г-271 зазначену вище квартиру було передано безоплатно у власність в порядку приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також комору в підвалі площею 8,0 кв.м. Позивачі просять визнати незаконним, недійсним відповідне розпорядження саме в частині розміру площі комори не 8,0 кв.м, а 17,6 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно з ч. 2 ст. 10 вказаного вище закону власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

З урахуванням положень ст. 369 ЦК Україниздійснення права спільної сумісної власності, відчуження допоміжного нежилого приміщення, що знаходиться у багатоквартирному будинку, повинно бути здійснено лише за умови згоди всіх співвласників такого приміщення.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_11 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) від 02 березня 2004 року N 4-рп/2004 зазначено, що допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону, стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Таким чином апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що не підлягають приватизації допоміжні приміщення окремими власниками квартир без згоди на таке відчуження всіх мешканців багатоквартирного будинку, яким такі приміщення належать на праві спільної власності.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_7 заперечує проти набуття у приватну власність позивачами допоміжних приміщень площею 17,6 кв. м.

При розгляді цього спору позивачами також не доведено суду належними та допустимими доказами у справі ( ст. ст. 10, 60 ЦПК України), що зазначення у правовстановлюючих документах допоміжного приміщення у меншому розмірі площі, ніж вважають позивачі, сталося саме внаслідок неправомірних дій органу публічної влади.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко