УХВАЛА

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Запорізького міського голови Буряка ВолодимираВікторовича, Запорізької міської ради, комунального підприємства «Центральний парк культури та відпочинку «Дубовий гай» про скасування розпорядження міського голови про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням Запорізького міського голови Сіна О.Ч. від 17 січня 2014 року № 42 к/тр «Про укладення контракту з директором КП «Дубовий гай» її було призначено на посаду директора комунального підприємства «Центральний парк культури та відпочинку «Дубовий гай» (далі - КП «ЦПКВ «Дубовий гай»). Розпорядженням Запорізького міського голови Буряка В.В. від 3 березня 2016 року № 405к/тр її було звільнено за чисельні одноразові грубі порушення за п. 8 ст. 36 КЗпП України до закінчення строку дії контракту. Вважала розпорядження щодо її звільнення незаконним, виданим з порушенням діючого законодавства, оскільки вона сумлінно виконувала обов'язки директора, жодних дисциплінарних стягнень не мала, наведені порушення не мають підтвердження. Також внаслідок незаконного звільнення їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінила у 100 тис. грн.

Позивач просила, з урахуванням уточнених вимог, визнати незаконним та скасувати розпорядження Запорізького міського голови від 3 березня 2016 року № 405к/тр; поновити її на посаді директора КП «ЦПКВ «Дубовий гай»; стягнути з КП «Дубовий гай» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44 335 грн 20 коп. та стягнути з Запорізького міського голови Буряка В.В. на її користь моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що підставою розірвання контракту були виявлені порушення з боку позивача під час роботи на посаді директора КП «ЦПКВ «Дубовий гай», кожне з яких є одноразовим грубим порушенням нею законодавства, обов'язків, передбачених контрактом, що призвів до заподіяння шкоди підприємству.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та зазначив також, що звільнення позивача за п. 8 ст. 36 КЗпП України не є дисциплінарним стягненням, крім того, її звільнення було предметом перевірки, проведеної Державною службою України з питань праці головного управління держпраці у Запорізькій області, якою порушень при звільненні позивача не встановлено.

З такими висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 17 січня 2014 року з ОСОБА_3 було укладено контракт, підписаний нею та Запорізьким міським головою Сіном О.Ч., погоджений органом управління майном в особах начальників відповідних підрозділів Запорізької міської ради, згідно з розпорядженням Запорізького міського голови Сіна О.Ч. від 17 січня 2014 року № 42к/тр «Про укладення контракту з директором комунального підприємства «Центральний парк культури та відпочинку «Дубовий гай» ОСОБА_3.

Розпорядженням Запорізького міського голови БурякаВ.В. від 3 березня 2016 року № 405к/тр ОСОБА_3 було звільнено з посади директора КП «ЦПКВ «Дубовий гай» за чисельні одноразові грубі порушення законодавства та обов'язків, передбачених контрактом, що призвели до негативних наслідків для підприємства, згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України, розірвано з нею контракт.

Згідно зазначеного розпорядження від 3 березня 2016 року підставою для звільнення позивача стали чисельні одноразові грубі порушення законодавства та обов'язків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права та обов'язки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, є, зокрема, підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до умов контракту від 17 січня 2014 року керівник підприємства може бути звільнений з посади, та контракт розірваний до закінчення терміну його дії з ініціативи міського голови або за пропозицією органу управління майном: у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом (за умови, що раніше до керівника було застосовано заходи дисциплінарного стягнення); у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства (понесені збитки, виплачені штрафи та інше).

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України наведене не врахував, не дав оцінку тому, чи можуть бути зазначені одноразові грубі порушення підставою для припинення контракту відповідно до його умов та чим вони підтверджені; яким чином проявилися негативні наслідки для підприємства внаслідок допущених нею порушень та чим підтверджується факт нанесення парку збитків позивачем та їх розмір, не навів мотивів. При цьому порушуючи вимогу ч. 2 ст. 315 ЦПК України, згідно з якою у разі відхилення апеляційної скарги в ухвалі зазначаються мотиви її відхилення, апеляційний суд формально перерахував порушення позивача, які вважав підставою для звільнення, і жодним чином не послався на докази, які ці порушення підтверджують.

Крім того, апеляційний суд послався як на підтвердження допущення порушень позивачем на колективні звернення громадських організацій та народного депутата України Ігоря Артющенка, публікації у засобах масової інформації стосовно невідповідності стану парку, атракціонів у ньому, водних об'єктів, зелених насаджень, рекреаційних ландшафтів, комунікацій, санітарного стану сучасним вимогам до об'єктів масового відпочинку та дозвілля населення міста. Однак апеляційний суд не врахував, що інформація, яка міститься у вказаних документах, є такою, що потребує перевірки, не дав оцінку тому, чи проводилась така перевірка та які висновки зроблені після її проведення, зокрема чи підтвердились факти допущених позивачем порушень при виконання обов'язків директора парку.

Також апеляційний суд, посилаючись на те, що позивачем завдано збитків підприємству, не дав оцінку довідці надходження коштів від здійснення господарської діяльності за 2012-2015 роки КП «ЦПКВ «Дубовий гай», відповідно до якої фінансовий стан цього підприємства за період з 2014 року по 2016 рік покращився майже в два рази.

Отже, висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За таких обставин, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик