АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 688/1542/17
Провадження № 22-ц/792/1730/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Спірідонової Т.В.,

суддів: Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар - Лапко Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - виконавчий комітет Шепетівської міської ради Хмельницької області про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон,

встановила :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив надати йому дозвіл оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України в період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2019 року для виїзду разом з ним у вказаний період до республіки Єгипет з метою оздоровлення та відпочинку без супроводу ОСОБА_2; надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до республіки Єгипет, країн Південної Азії, Південно-Західної Азії, Південно-Східної Азії та країн Шенгенської угоди неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу матері ОСОБА_2 до досягнення ним шістнадцятирічного віку.

В обґрунтування позову вказав, що він та відповідач ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 15 вересня 2001 року по 25 серпня 2016 року позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_1 З червня 2016 року син проживає з ним, участі у вихованні дитини відповідач не приймає, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, відмовляє у наданні згоди на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина за кордон. Зазначає, що поїздки будуть здійснюватися для оздоровлення та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України.

___________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Мазур Н.В.,

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія: 48

Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2017 року позов задоволено частково. Надано дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі батька ОСОБА_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу матері ОСОБА_2 на період часу з дня набрання рішенням законної сили по 01 липня 2019 року до республіки Єгипет з метою оздоровлення та відпочинку тривалістю від 7 до 20 діб. Надано дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на оформлення документів для виїзду за межі України неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди матері - ОСОБА_2.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що позивач та її син жодного разу не звертались до неї з прохання надати дозвіл (згоду) на виїзд сина за межі України. Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо необхідності оздоровлення сина, а також не надано доказів на підтвердження виїзду до республіки Єгипет. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, визначеної статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини без згоди матері з визначенням його початку й закінчення.

Апелянт ОСОБА_1 повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Третя особа без самостійних вимог - представник виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області повідомлений належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явився.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Разом із тим, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.08.2016 року, яке набрало законної сили 06 вересня 2016 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_1 відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальниківта в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

У п.3, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач діє в інтересах свого неповнолітнього сина, виїзд дитини за межі України носить тимчасовий характер.

В той же час, на думку колегії суддів, відповідач необґрунтовано та з надуманих причин обмежує права позивача на розвиток та організацію оздоровлення та дозвілля сина.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що намір позивача разом з дитиною тимчасово виїхати за кордон до Арабської Республіки Єгипет з метою відпочинку та оздоровлення буде сприяти духовному та фізичному розвитку, розширенню світогляду сина сторін та відповідати інтересам дитини.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди матері та надання дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування суперечить положенням чинного законодавства та є порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Тому, враховуючи те, що у судовому засіданні позивач зазначив, що в найближчий час планує виїхати на відпочинок з дитиною у грудні 2017 року до Арабської Республіки Єгипет, колегія суддів вважає, що позивачу слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі батька ОСОБА_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу матері ОСОБА_2 на період з 04 грудня 2017 року по 04 січня 2018 року до Арабської Республіки Єгипет.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на незаконність рішення в частині надання дозволу на оформлення документів для виїзду за межі України неповнолітньої дитини, а тому в цій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2017 року в частині надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон змінити та ухвалити нове.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу матері ОСОБА_2 на період з 04 грудня 2017 року по 04 січня 2018 року до Арабської Республіки Єгипет.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/ Т.В.Спірідонова

Судді: /підпис/ А.В.Купельський

/підпис/ Т.О.Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова