У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Павлика Петра Олеговича, ОСОБА_5 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки квартири, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 45 тис. доларів США, терміном користування до 16 серпня 2017 року включно, а відповідач зобов'язався за умовами вказаного кредитного договору повернути позивачу кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

На виконання умов кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 45 тис. доларів США, отже, у повному обсязі виконав умови кредитного договору. Відповідач своєчасно не надавав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, комісією, відсотками та іншими витратами, передбаченими кредитним договором, а тому не виконав взяті на себе договірні зобов'язання за кредитним договором, чим порушив положення ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України.

Відповідач має заборгованість, яка виникла на підставі вищевказаного кредитного договору та відповідно складається із наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 21 880,70 доларів США, за відсотками за користування кредитом у розмірі 2 146,84 доларів США, за комісією з користування кредитом у розмірі 360 дол. США, пені - 139,64 дол. США, штрафу (фіксована частина) - 15,86 доларів США, штрафу (відсоток від заборгованості) - 1 226,36 доларів США, а всього -25 769,40 доларів США.

Враховуючи вказане, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_3 суму боргу, що утворилась на підставі неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 серпня 2007 року у розмірі 25 769,40 доларів США, що еквівалентно 406 125 грн 77 коп., та судові витрати.

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним вище зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області ПавликаП.О., ОСОБА_5, в якому просив з підстав порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів» визнати недійсними: кредитний договір від 17 серпня 2007 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» та договір іпотеки квартири від 17 серпня 2007 року, укладений між його матір'ю ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Павликом П.О., який був укладений на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» перевести валюту кредитування у гривню за курсом Національного банку України станом на дату підписання сторонами кредитного договору, тобто станом на 17 серпня 2007 року; зобов'язати приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Павлика П.О. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки квартири б/н та належить на праві приватної власності ОСОБА_5, а також просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» надлишково сплачені кошти за кредитним договором у розмірі 18 048,74 доларів США та судові витрати за зустрічним позовом.

ОСОБА_3 посилався на те, що погашення споживчого кредиту повинно проводитись у строки відповідно до графіка погашення кредиту, який банком не був наданий.

Також вказував на те, що відсотки за користування споживчим кредитом сплачувались банку в іноземній валюті готівкою через касу банку на підставі зазначеного кредитного договору, як того вимагав ПАТ КБ «ПриватБанк», у порушення норми, передбаченої п. п. «а», «в» та «е» пп 6.1, 6.2, 6.3 п. 6 постанови правління Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200 «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів НБУ», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 року № 656/13923.

Зазначав, що на час укладення кредитного договору у банку була відсутня генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій.

На порушення пунктів 2.1, 2.2, 2.3 постанови правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» ПАТ КБ «ПриватБанк» перед укладенням кредитного договору не надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши в ній таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умови дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

На порушення пункту 3.8 постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, чого фактично ПАТ КБ «ПриватБанк» не вчинив.

ОСОБА_3 зазначав, що деякі положення пунктів укладеного кредитного договору є дискримінаційними по відношенню до нього, як до споживача фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, та такими, що не відповідають чинному законодавству України у сфері захисту прав споживачів в частині отримання населенням споживчих кредитів, а саме нормам ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, п. 6.2 кредитного договору не передбачено чіткого та зрозумілого для споживача кредитних послуг механізму нарахування банком та сплати позичальником додаткової винагороди, яка не вважається послугою в розумінні чинного законодавства у сфері захисту прав споживачів. Згідно із п. п. 2.2.5, 2.3.5, 3.5 кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на власний розсуд, без відома ОСОБА_3, користуватися правом списання коштів з будь-яких поточних рахунків ОСОБА_3, відкритих у цьому банку з метою подальшого автоматичного зарахування таких грошових коштів в якості оплати існуючої кредитної заборгованості за кредитним договором.

Згідно із п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури грошових ресурсів в Україні, а саме при зміні курсу долара до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору, зміні облікової ставки Національного банку України; зміні середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати набуття чинності зміненої процентної ставки.

ОСОБА_3 зазначав, що банк не повідомив його про збільшення в односторонньому порядку річної відсоткової ставки.

Також вважає несправедливим п. 3.2 кредитного договору, зокрема щодо нарахування та сплати позичальником процентів за користування споживчим кредитом, оскільки банк самостійно без письмового повідомлення позичальника нараховує такі проценти, які залежать від зміненої частини споживчого кредиту за кредитним договором, при цьому позичальник не має змоги самостійно відслідкувати правильність нарахування йому банком таких відсотків.

Вважає порушенням чинного законодавства в частині застосування неустойки (п. 5.4 договору), яким фактично за одне і те ж порушення умов договору до позичальника подвійно застосовується один і той же вид неустойки - штраф у фіксованій та процентній частині.

Враховуючи вказане, ОСОБА_3 просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Поновлено строк позовної давності ОСОБА_3 Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним в цілому з моменту укладення кредитний договір від 17 серпня 2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 Визнано недійсним з моменту укладення договір іпотеки квартири від 17 серпня 2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Павликом П.О. Зобов'язано приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Павлика П.О. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договором іпотеки квартири від 17 серпня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, а саме: нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами з усіма невід'ємними частинами в ньому, загальною площею 68,9 кв. м. (житлова площа - 42,9 кв. м), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5 Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 надлишково сплачені кошти за кредитним договором від 17 серпня 2007 року у розмірі 18 048,74 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно з офіційним розпорядженням Національного банку України щодо курсу валют станом на 17 серпня 2007 року становить 91 146 грн 14 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.

Справа в апеляційному порядку переглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу, що утворилась на підставі кредитного договору від 17 серпня 2007 року у розмірі 25 769,40 доларів США та 3 654 грн оплаченого судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, виходив із того, що позичальник на момент укладення договору не був обізнаний щодо істотних умов кредитного договору в частині погодження чітких строків повернення позичальником кредитних коштів, у кредитному договорі відсутні умови п. п. 2.1, 2.2, 2.3, 3.2, 3.4, 3.8 розділу 3 Постанови Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що є обов'язковими, ОСОБА_3 не було надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, а тому подальше виконання кредитного договору на умовах, що порушують чинне законодавство України, значно погіршують фінансове становище позичальника по відношенню до банку та продовжує діяти на даний час - є недопустимим.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив із того, що боржник взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконує, а тому стягненню підлягає сума кредиту, яка визначено у розрахунку боргу в іноземній валюті. Також відсутні правові підстави для визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Судами установлено, що 17 серпня 2007 року, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 45 тис. доларів США, терміном користування до 16 серпня 2017 року, а відповідач зобов'язався за умовами вказаного кредитного договору повернути позивачу кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом і комісію в строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

На виконання умов кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 45 тис. доларів США на підставі ордеру-розпорядження від 17 серпня 2007 року № 781.

Станом на 22 січня 2015 року ОСОБА_3 взяті на себе кредитні зобов'язання за кредитним договором не виконано, розмір заборгованості становить 25 769, 40 доларів США.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_3 із заявою про застосування строку позовної давності щодо заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог не звертався, а тому доводи боржника про пропуск банком строку звернення до суду, є необґрунтованими.

Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: при зміні курсу долара до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору, зміні облікової ставки Національного банку України; зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому, банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 (семи) календарних днів з дати набуття чинності зміненої процентної ставки.

Судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що доводи ОСОБА_3 щодо нарахування банком заборгованості за збільшеною процентною ставкою, не є підставою для визнання укладеного кредитного договору недійсним, а є лише запереченнями проти розміру боргу за кредитним договором.

Згідно із п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти, як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з наданням кредитів в іноземній валюті.

Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» 4 грудня 2001 року, 29 липня 2009 року та 5 жовтня 2011 року Національним банком України видано банківські ліцензії на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пп. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та письмові дозволи на право здійснення операцій, визначених пп. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з додатками, що є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, тому використання банком іноземної валюти як засобу платежу за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства.

Підписуючи оспорюваний кредитний договір, ОСОБА_3 ознайомлювався з його змістом та умовами, відповідно до погоджених умов сплачував кошти на погашення кредиту починаючи з серпня 2007 року по березень 2015 року, належних доказів, про те, що банк відмовив йому у видачі графіку платежів у розрізі, як одразу після укладення договору так і після зміни процентної ставки у 2008 та 2010 роках, не надав, проте порушувати умови по сплаті коштів згідно кредитного зобов'язання почав у грудні 2013 року.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що зазначене свідчить про виконання кредитного договору сторонами і відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Також правильним є висновок про те, що якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст. 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

З матеріалів справи убачається, що взяті на себе кредитні зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконано, згідно із розрахунком заборгованості станом на 22 січня 2015 року у позичальника перед банком виникла заборгованість в сумі 25 769, 40 доларів США, а саме: 24 328,11 доларів США заборгованість за кредитом; 3 573,79 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 768 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 1 401,68 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 10,62 доларів США штраф (фіксована частина); 1 503, 58 доларів США штраф (відсоток від суми заборгованості).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що такий розрахунок заборгованості проведено відповідно до відсоткових ставок на підставі та в порядку визначеному договором і нормативно-правовими актами України, у валюті, визначеній у зобов'язанні.

Проте задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» судом апеляційної інстанції не було звернуто уваги на таке.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Стягуючи кредитну заборгованість з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 25 769,40 доларів США, суд апеляційної інстанції виходив із розрахунку, наданого банком, зі змісту якого убачається, що така заборгованість складається з: 24 328,11 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 573,79 доларів США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 768 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1 401,68 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 10,62 доларів США - штрафу (фіксована частина); 1 503, 58 доларів США - штрафу (відсоток від суми заборгованості)

Таким чином, суду апеляційної інстанції слід обґрунтувати підстави застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду в частині вирішення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а в частині вирішення зустрічних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Павлика П.О., ОСОБА_5 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки квартири, зобов'язання вчинити певні дії слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області ПавликаПетра Олеговича, ОСОБА_5 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки квартири, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик