У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом виконавчого комітету Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, комунальний заклад «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за касаційними скаргами: виконавчого комітету Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3, Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 7 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року виконавчий комітет Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 є одинокою матір'ю відносно малолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За місцем проживання відповідачка характеризується негативно, не працює зловживає спиртними напоями та неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. 16 січня 2016 року сім'я ОСОБА_4 поставлена на облік як неблагополучна. Згідно з довідкою центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області сім'я ОСОБА_4 перебуває на обліку як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Відповідно до інформації Чорнявського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Черкаської районної ради Черкаської області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ученицею третього класу даного закладу. Дитина прийшла у дитячий садок у віці п'яти років, мовлення дитини не відповідало віку, соціальної адаптації не було, самообслуговування на недостатньому рівні.

11 квітня 2016 року унаслідок неналежного виконання матір'ю батьківських обов'язків ОСОБА_3 було доставлено до комунального закладу «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» обласної ради, де малолітня дитина перебувала до 4 травня 2016 року. На підставі висновку органу опіки та піклування районної адміністрації від 21 квітня 2016 року малолітню дитину 4 травня 2016 року повернуто на проживання та виховання у сім'ю відповідачки.

6 жовтня 2016 року виконавчим комітетом сільської ради прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_4, батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 19 жовтня 2016 року службою у справах дітей надано висновок про позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки вона на шлях виправлення не стала, злісно не виконує своїх батьківських обов'язків, що призвело до сексуального насильства її малолітньої дочки, продовжує зловживати спиртними напоями.

З урахуванням наведеного виконавчий комітет Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3 просив суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також просив стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідачки, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 7 лютого 2017 року, у задоволенні позову виконавчого комітету Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3 відмовлено. Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини ОСОБА_3, та покладено на органи опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків.

У касаційній скарзі виконавчий комітет Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У касаційній скарзі Черкаська районна державна адміністрація Черкаської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга виконавчого комітету Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову виконавчого комітету Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідачки щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини, а позбавлення її батьківських прав є крайнім заходом впливу. Проте наявні підстави для попередження ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання малолітньої дитини.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_4 є одинокою матір'ю відносно малолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується негативно, не працює зловживає спиртними напоями та неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності.

Рішенням виконавчого комітету сільської ради від 16 січня 2016 року сім'я відповідачки поставлена на облік як неблагополучна.

Згідно з довідкою центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області сім'я ОСОБА_4 перебуває на обліку як така, що опинилася у складних життєвих обставинах.

Відповідно до інформації Чорнявського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Черкаської районної ради Черкаської області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ученицею третього класу даного закладу. Дитина прийшла у дитячий садок у віці п'яти років, мовлення дитинине відповідало віку, соціальної адаптації не було, самообслуговування на недостатньому рівні.

11 квітня 2016 року унаслідок неналежного виконання матір'ю - ОСОБА_4 - батьківських обов'язків ОСОБА_3 було доставлено до комунального закладу «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» обласної ради, де малолітня дитина перебувала до 4 травня 2016 року.

На підставі висновку органу опіки та піклування районної адміністрації від 21 квітня 2016 року 4 травня 2016 року малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повернуто на проживання та виховання у сім'ю ОСОБА_4

1 вересня 2016 року виконавчим комітетом сільської ради у зв'язку із самоусуненням ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків винесено рішення про негайне вилучення дитини з сім'ї відповідачки у зв'язку з загрозою її життю та здоров'ю.

6 жовтня 2016 року виконавчим комітетом сільської ради прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3

19 жовтня 2016 року службою у справах дітей надано висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, оскільки вона на шлях виправлення не стала, злісно не виконує своїх батьківських обов'язків, що призвело до сексуального насильства її малолітньої дочки, продовжує зловживати спиртними напоями.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету сільської ради від 8 лютого 2013 року вирішено проводити періодичне обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_4 у зв'язку з незадовільною поведінкою матері відносно малолітньої дитини.

Відповідачкою не забезпечувалось необхідного медичного догляду та лікування малолітньої дитини, що підтверджується постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 22 липня 2013 року, якою встановлено факт невиконання відповідачкою батьківських обов'язків та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постановою Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції головного управління Національної поліції в Черкаській області від 4 липня 2016 року притягнуто ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності унаслідок вчинення нею 25 червня 2016 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП відносно малолітньої дитини.

Згідно з висновком комунального закладу «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» повернення малолітньої дитини матері є недоцільним.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації від 20 січня 2017 року щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, ОСОБА_4 протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дитини.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили, у порушення ст. 212 ЦПК України не оцінили наявні у справі докази, не дослідили, чи ухилялась позивачка від виконання своїх батьківських обов'язків, за умови її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Отже, суди не перевірили, чи піклувалась ОСОБА_4 про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, та чи підтверджуються такі обставини вищевказаними доказами, а ухвалили рішення на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Крім того, суди допустили й інші порушення закону.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України питання щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не вирішили, хоча малолітня дитина з матір'ю не проживає й знаходиться на забезпеченні інших установ.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3 задовольнити частково, а касаційну скаргу Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області в інтересах малолітньої ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 7 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик