Ухвала

іменем україни

11 грудня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Барʼєр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди,

за касаційною скаргою Державного підприємства «Барʼєр», подану представником Дудником Олексієм Сергійовичем, на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Барʼєр» (далі - ДП «Бар'єр») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ДП «Бар'єр» на користь ОСОБА_4 заборгованість з заробітної плати за період з 16 грудня 2015 року по 18 грудня 2015 року в сумі 572 грн 40 коп; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19 грудня 2015 року по 01 лютого 2017 року в сумі 53 614 грн 80 коп; у відшкодування моральної шкоди стягнуто 200 грн.

Додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року доповнено резолютивну частину рішення суду від 17 лютого 2017 року четвертим абзацом: « У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до Державного підприємства «Бар'єр» в частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ДП «Барʼєр» - Дудник О.С. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження щодо неможливості здійснення повного розрахунку з позивачем, на день розгляду судом справи заборгованість з заробітної плати позивачеві не виплачено, а тому має місце винна поведінка відповідача, як і підстави для настання відповідальності за ст. 117 КзпП України. Крім того, стягуючи моральну шкоду в розмірі 200 грн, встановлено, що діями відповідача порушені трудові права позивача, а також право власності позивача на кошти, яке йому належить у якості оплати праці, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, та враховує тривалість періоду, за який утворилась заборгованість, розмір цієї заборгованості, обставини, що призвели до відсутності розрахунку з позивачем.

Судом встановлено, що на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 грудня 2015 року наказом по ДП «Бар'єр» позивач був поновлений на посаді заступника начальника служби безпеки та адміністративного забезпечення від 16 грудня 2015 року № 36/ос.

Відповідно до наказу № 24/ос від 18 грудня 2015 року його було звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КзпП України, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача.

18 грудня 2015 року в день звільнення, а також протягом усього часу по день судового розгляду позивачу не виплатили заробітну плату за відпрацьовані дні в сумі 572 грн. 40 коп.

Однак судом першої інстанції встановлено, що трудовий договір з позивачем розірвано з інших підстав, а саме згідно п. 1 ст. 36 КзпП України - за угодою сторін, вказану обставину відповідачем не оспорено у суді, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню у суді.

Відповідно до ст. 94 КзпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КзпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 КзпП України передбачено строки виплати заробітної плати та строки розрахунку при звільненні; у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно ч. 1 ст. 117 КзпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому відповідальність власника або уповноваженого ним органа настає у разі винної поведінки.

Згідно ст. 233 КзпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. ст. 36, 40 КзпП України передбачено підстави припинення трудового договору, зокрема, з ініціативи власника у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, зробили правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивач в період з 16 грудня 2015 року по 18 грудня 2015 року був присутній на робочому місці, що підтверджено показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Крім того, станом на день розгляду справи заборгованість з заробітної плати на користь позивача не виплачено, довідку про нарахування йому заробітної плати за спірний період не видано з мотивів її ненарахування, таким чином розрахунок не проведено.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Барʼєр», подану представником Дудником Олексієм Сергійовичем, відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Л.М. Мазур О.В. Попович