Номер провадження: 22-ц/785/1106/17
Номер справи місцевого суду: 495/1057/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Інтертранс К» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2016 року у справі за позовом Приватного підприємства «Інтертранс К» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої шахрайськими діями,-

встановила:

Представник ПП «Інтертранс К» звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5 650,57 гривень з кожного та моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень з кожного, завданої шахрайськими діями, а також судові витрати у розмірі 1 378 гривень, за заяву про забезпечення позову у розмірі 689 гривень, за надання відповіді на адвокатський запит у розмірі 128,60 гривень (т. 1 а. с. 1-11).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 05.07.2013 року відповідачі були прийняті на роботу в ПП «Інтертранс К» на посаду водія транспортного засобу для перевезення вантажів, як по території України, так у міжнародному сполученні. В квітні 2015 року у позивача виникла підстава, передбачена п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України для розірвання трудових відносин з відповідачами з ініціативи позивача, а саме поява на роботі в нетверезому стані при виконанні своїх трудових обовязків, однак директор підприємства ОСОБА_4 звільнив відповідачів на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. 30.04.2015 року ПП «Інтертранс К» був проведений повний розрахунок з відповідачами. 23.05.2015 року з автомобіля «Форд», була скоєна крадіжка особистих речей та бухгалтерських документів відомості про виплачену заробітну плату працівникам підприємства за період: січня-квітень 2015 року. 14.07.2015 року відповідачі звернулись до прокуратури з заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі з ПП «Інтертранс К», вказані дії відповідачів, були вчинені після крадіжки, а тому позивач вважає, що відповідачі використали факт крадіжки для повторного отримання заробітної плати за період з січня по квітень 2015 року, що підтверджується касовими документами, платіжними відомостями на виплату заробітної плати з підписами осіб, відрахуваннями до Пенсійного фонду та постановами суду. Неправомірними діями відповідачів позивачу була завдана моральна шкода, а саме: приниження честі, гідності і ділової репутації, був порушений нормальний порядок роботи підприємства, а тому моральну шкоду оцінює в 20 000 гривень. У звязку із цим позивач змушений звернутися до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 16.02.2016 року клопотання позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA COROLLA», 1990 року випуску, який належить ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 141-142).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2016 року в задоволенні позову Приватного підприємства «Інтертранс К» - відмовлено (т. 1 а. с. 228-234).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 1 а. с. 241-246).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представник ПП «Інтертранс К» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 05 липня 2013 року як ОСОБА_5, так і ОСОБА_3 були прийняті на роботу в Приватне підприємство «Інтертранс К» на посаду водія транспортного засобу для перевезення вантажів, як по території України так у міжнародному сполученні, що підтверджується наказом (розпорядження) від 05.07.2013 року (т. 1 а. с. 13, 28).

Наказом № 510 від 30.04.2015 року відповідач ОСОБА_5 був звільнений з Приватного підприємства «Інтертранс К» за власним бажанням (т. 1 а. с. 40).

Наказом № 511 від 30.04.2015 року відповідач ОСОБА_3 був звільнений з Приватного підприємства «Інтертранс К» за власним бажанням (т. 1 а. с. 23).

За результатами перевірки, проведеної за заявою відповідачів, був складений ОСОБА_6 перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 15-02-036/0050 від 28 серпня 2015 року. Під час перевірки були виявлені 9 порушень чинного законодавства, в тому числі порушення ч. 1 ст. 94, ст. 115 КЗпП України, ч. 1.ст. 1 Закону України «Про оплату праці» щодо невиплати заробітної плати працівникам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за період з 17.01.2015 року по 30.04.2015року. Згідно даних перевірки заборгованість з виплати заробітної плати складає: ОСОБА_3 4 625,52 гривень, індексація 142,51 гривень, компенсація за невикористану відпустку 882,54 гривень, ОСОБА_5 4 625,52 гривень, індексація 142,51 гривень, компенсація за невикористану відпустку 882,54 гривень (т. 1 а. с. 55-69).

Відмовляючи у задоволенні позову ПП «Інтертранс К», суд виходив з наявності в матеріалах справи акту перевірки ПП «Інтертранс К» додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 15-02-036/0050 від 28 серпня 2015 року, яким встановлено наявність заборгованості з виплати заробітної плати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за період з 17.01.2015 року по 30.04.2015 року; листів головного бухгалтераПП «Інтертранс К» № 187 від 08 вересня 2015 року на імя відповідачів зі змісту яких вбачається, що ПП «Інтертранс К» у звязку з відсутністю підписів у відомостях виплати заробітної плати за січень-квітень 2015 року, донарахувало до виплати кожному з відповідачів суму 5 650,57 гривень, в тому числі заробітна плата 4 625,52 гривень, індексація 142,51 гривень, компенсація за невикористану відпустку 882,54 гривень (т. 1 а. с. 76, 78); відповіді директораПП «Інтертранс К» від 22 вересня 2015 року до територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області про те, що відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вирішено питання про сплату їм заробітної плати за виконану ними роботу за період з 17.01.2015 року по 30.04.2015 року; наявністю протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно бухгалтера та директора; свідчень спеціаліста Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області ОСОБА_7 про те, що у період перевірки ПП «Інтертранс К» з 26.08.2015 року по 28.08.2015 рік, будь-яких відомостей про крадіжку фінансових документів вказаного підприємства йому надано не було та керівництво приватного підприємства «Інтертранс К», нічого про крадіжку документів не повідомляло. Йому були надані довідки про нарахування заробітної платні відповідачам по справі, але заробітна плата відповідачам у період з 17.01.2015 року по 30.04.2015 рік не була виплачена. За результатами перевірки був складений акт та наданий припис.

Проте, в обґрунтування свого позову позивач посилався на те,

що 30.04.2015 року, тобто під час звільнення відповідачів, ПП «Інтертранс К» був проведений повний розрахунок. 23 травня 2015 року з автомобілю «Форд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить головному бухгалтеру, були викрадені особисті речі та бухгалтерські документи, в тому числі відомості про виплачену заробітну плату працівникам підприємства за період: січень-квітень 2015 року. 14.07.2015 року відповідачі звернулись до прокуратури із заявою про проведення перевірки відомостей щодо наявності заборгованості по заробітній платі ПП «Інтертранс К» перед ними. Вказані дії відповідачів були вчинені після крадіжки документів та, на думку позивача, факт крадіжки був використаний відповідачами для повторного отримання заробітної плати за період: січень-квітень 2015 року. В подальшому викрадені бухгалтерські документи були повернуті підприємству, що надало можливість надати суду відомості по виплаті заробітної плати за спірний період.

За правилами ЦПК України, суд повинен сприяти повному, всебічному розгляду справи. Проте, судом першої інстанції не було розяснено сторонам про можливість витребування відомостей щодо нарахування та виплати відповідачам заробітної плати з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

До суду апеляційної інстанції Головним управлінням ДФС в Одеській області були надані відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів на громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Згідно відомостей, які містяться в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків ДФС України, ОСОБА_3 виплачено за перший квартал 2015 року 3 972,00 гривень, за квітень 2015 року 1 324,00 гривень; ОСОБА_5 виплачено за перший квартал 2015 року 3 972,00 гривень, за квітень 2015 року 1 324,00 гривень.

Згідно таблиці № 6 Звіту про суми нарахованої заробітної плати ПП «Інтертранс К» за 1,2,3,4 місяць 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 була нарахована щомісячно заробітна плата в сумі 1 324 гривень.

Вказані відомості отримані з Головного управління ДФС в Одеській області кореспондуються зі змістом довідки № 717 від 27.08.2015 року про те, що ПП «Інтертранс К» двічі на місяць (аванс і остаточний розрахунок) проводить виплату заробітної плати співробітникам підприємства. Заборгованості з виплати заробітної плати немає (т. 2 а. с. 23).

Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб сум утриманого з них податку (ф1ДФ) відповідає відомостям про виплаті заробітної плати, з якої вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 отримували заробітну плату щомісячно, своєчасно та в повному обсязі, про що свідчить їх особистий підпис у відомостях.

Отже, відомості, які містяться в матеріалах справи, співпадають з даними, отриманими з бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України, щодо нарахованих та виплачених доходів за період з 01.01.2015 року по 30.04.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що дає підстави для висновку, що розрахунок при звільненні був здійснений своєчасно та в повному обсязі, а на виконання припису Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеської області вдруге були сплачені ті ж самі суми, які підлягають стягненню з відповідачів на користь підприємства.

Перевірка дотримання ПП «Інтертранс К» законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, яка проводилась Територіальною державною інспекцією з питань праці в Одеської області с 26 по 28.08.2015 року була проведена без врахування наявності відомостей про виплату заробітної плати, в яких міститься особистий підпис кожного з відповідачів про отримання заробітної плати та відомостей з Головного управління ДФС в Одеській області, а якщо підприємство на період перевірки не мало можливості надати спеціалісту, який проводив перевірку відомості про заробітну плату по обєктивним причинам, то він був не позбавлений можливості отримати необхідну йому інформацію з інших джерел.

Щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

У статті 23 ЦК закріплені положення щодо відшкодування моральної шкоди. Поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. Під моральною шкодою, згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до ст. 91 ЦК, юридична особа має такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Таким чином, юридична особа так само, як і фізична, має право на спростування недостовірної інформації (ст. 277 ЦК) і право на недоторканність ділової репутації (ст. 299 ЦК). Зокрема, відповідно до ст. 299 ЦК, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації, тобто може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

У п. 5 інформаційного листа «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію» № 01-8/184 від 28 березня 2007 р. Вищий господарський суд України роз'яснив, що діловою репутацією юридичної особи є престиж її фірмового (комерційного) найменування, торгових марок та інших належних їй нематеріальних активів серед споживачів її товарів і послуг. В той же час потрібно зазначити, що приниженням ділової репутації суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської діяльності, у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Зазначені дії завдають майнової та моральної шкоди суб'єктам господарювання, а тому ця шкода за відповідними позовами потерпілих осіб підлягає відшкодуванню за правилами ст. 1166, 1167 ЦК.

Отже, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині, проте шляхом помилкового обґрунтування.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що відповідно, призвело до неправильного вирішення спору, у звязку з чим рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Інтертранс К» задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Приватного підприємства «Інтертранс К» матеріальну шкоду у розмірі 5 650,57 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства «Інтертранс К» матеріальну шкоду у розмірі 5 650,57 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства «Інтертранс К» в рівних частках судові витрати в загальному розмірі 3 582,80 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

ОСОБА_6