Справа № 161/5023/17
Провадження № 2/161/2132/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Бортнюку А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 30 червня 2009 року він був прийнятий на роботу вантажником в склад готової продукції на ВАТ «Гнідавський цукровий завод», правонаступником якого є ПАТ «Гнідавський цукровий завод». 28 березня 2011 року о 14.00 год. він, перебуваючи на роботі, у звязку з незабезпеченням підприємством безпечних умов праві отримав тяжку травму кісток тазу та правої ноги. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ним під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 04.04.2011 р. Внаслідок нещасного випадку на виробництві він отримав ушкодження здоровя у вигляді закритого консолідуючого перелому вертлужної впадини з краєвим переломом головки правої стегнової кістки. Він тривалий час знаходився на лікуванні, але функції правої ноги у нього не відновилися. Висновком медико-соціальної комісії від 28 жовтня 2011 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 40 % та третю групу інвалідності по 28 жовтня 2012 року. 26 жовтня 2012 року Луцькою міжрайонної МСЕК після повторного огляду йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 % та третю групу інвалідності довічно. На даний час він не може повноцінно користуватися правою ногою, що супроводжується незручностями у повсякденному житті, веденні господарства, він змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Отриманим трудовим каліцтвом йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які він постійно переживає. Завдану моральну шкоду він оцінює у 250000 грн. Просить суд стягнути з ПАТ «Гнідавський цукровий завод» на його користь моральну шкоду у звязку з отриманим 28 березня 2011 року трудовим каліцтвом у розмірі 250000 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що дійсно, 28 березня 2011 року з позивачем ОСОБА_3 на підприємстві відповідача стався нещасний випадок, внаслідок якого останній травмував палець правої руки, про що було складено акт за формою Н-1 від 04.04.2011 року. Всі необхідні відшкодування та нарахування по листку непрацездатності були виплачені позивачу. Вважає, що позивач не надав доказів протиправності поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності та на надав висновку МСЕК про моральні страждання. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 30 червня 2009 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу вантажником в склад готової продукції на ВАТ «Гнідавський цукровий завод», правонаступником якого є ПАТ «Гнідавський цукровий завод» (а.с. 7).

28 березня 2011 року о 14.00 під час виконання трудових обовязків на підприємстві відповідача з ОСОБА_3 стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав тяжку травму кісток тазу та правої ноги.

За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_3 під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві № 1 від 04.04.2011 р. та акт за формою Н-5 розслідування нещасного випадку (а.с. 3-6).

Згідно акту Н-1 № 1 від 04.04.2011 року, встановлені наступні обставини: вантажники складу готової продукції під керівництвом завідуючого складом ОСОБА_4 в складі 6 чоловік 28 березня 2011 року приступили до виконання своїх обовязків о 8.00 год. Завідуючий складом ОСОБА_4 видав завдання бригаді на розбирання штабелів мішків цукру і навантаження на автомашини. Бригада разом із ОСОБА_3 о 8.30 год. приступила до розбирання шпателя, що в 4-й секції. Після обідньої перерви о 13.00 год. роботи по розбиранню штабеля і навантаженню автомашин були продовжені. Близько 14.00 год. вантажник ОСОБА_5 який стояв на повороті стрічки помітив, що відійшли мішки зліва на штабелі (де працював потерпілий) і крикнув вантажникам. Потерпілий в цей час знаходився на рівні 20-22 мішка (висота близько 4 м) почав збігати по штапелю на низ і в самому низу на ногу ОСОБА_3 накотився мішок. Він впав і мішок придушив його до транспортера. Вантажники, які знаходилися біля нього зупинили транспортери, підняли потерпілого. Після чого була викликана швидка допомога, яка забрала потерпілого в лікарню (а.с. 4).

Внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_3 отримав ушкодження здоровя у вигляді закритого консолідуючого перелому вертлюжної впадини з краєвим переломом головки правої стегнової кістки (а.с. 8-9).

28 жовтня 2011 року Луцькою міжрайонною МСЕК ОСОБА_3 було встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності по 28 жовтня 2012 р. (а.с. 10).

28 жовтня 2012 року Луцькою міжрайонною МСЕК ОСОБА_3 було встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності довічно (а.с. 11).

Таким чином спірні правовідносини між сторонами виникли з 28 жовтня 2011 року, тобто з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Аналогічне положення міститься і в ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці.

З акту № 1 про нещасний випадок від 04 квітня 2011 року вбачається, що причиною нещасного випадку, що стався з ОСОБА_3, стало невиконання вимог інструкції з охорони праці, невиконання посадових обовязків.

Згідно висновку комісії з розслідування нещасного випадку, що трапився з позивачем 28.03.2011 року винними особами в настанні нещасного випадку є вантажник ОСОБА_3, який порушив: Інструкцію з охорони праці вантажника складу готової продукції, затверджену наказом № 13 від 09.02.2011 року: при виконання робіт по укладанні та розбиранні штабелів мішків (поліпропіленові мішки) п. 3.9. при всіх способах, розбирання штабелів повинно проводитись під постійним збереженням схилу. Не допускається проводити розбирання з утворенням вертикальних стін мішків на штабелі (а.с. 5-6).

В судовому засіданні, з наданих пояснень представника позивача, встановлено, що позивачем не було порушено інструкції з охорони праці вантажника складу готової продукції при виконання робіт по укладенні та розбиранні штабелів мішків з цукром. Причиною нещасного випадку було те, що підприємством не було створено безпечних умов праці для даного виду робіт штабелів мішків з цукром за вказівкою керівника підприємства в цілях економії площі укладались на висоту до восьми метрів, хоча їх висота повинна була бути значно меншою. Також були відсутні спеціальні пристрої (драбини, містки) з яких проводиться укладка та розбирання мішків з цукром. Крім того, завідуючим складом не було своєчасно проведено інструктаж працівників складу готової продукції.

Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем законних прав працівника позивача ОСОБА_3, а саме права останнього на безпечні та нешкідливі умови праці, мав місце.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «Гнідавський цукровий завод» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, з тих підстав, що він особисто винний у нещасному випадку, суперечать нормам діючого законодавства.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Нещасний випадок з позивачем ОСОБА_3 28.03.2011 року стався при виконання ним трудових обовязків, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 237-1 КЗпП України.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. (п. 4.1) зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання.

Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

З роз'яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

За вимогами статті 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов'язаний дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

З акту № 1 про нещасний випадок від 04 квітня 2011 року вбачається, що винними особами у даному нещасному випадку є як завідуючий складом готової продукції ОСОБА_4, так і сам позивач ОСОБА_3

При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги, зокрема ступінь вини підприємства у настанні даного нещасного випадку, ступінь втрати ОСОБА_3 професійної працездатності така втрата становить 40 %, отримане ним ушкодження здоровя є незворотнім, що призводить до тяжких моральних, а також до фізичних страждань позивача.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, причин і обставин нещасного випадку, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст. 23 ЦК України, ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом 28 березня 2011 року, 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_6