У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, треті особи: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», приватний нотаріус Свалявського районного нотаріального округу Закарпатської області Гойс Людмила Павлівна, про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним договору іпотеки за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 21 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»),та її батьком - ОСОБА_5 - укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 100 тис. доларів США на строк до 21 листопада 2017 року зі сплатою 12,3 % річних, а згідно з додатковою угодою від 22 березня 2007 року суму кредиту збільшено до 150 тис. доларів США. 21 листопада 2006 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та її батьками: ОСОБА_5 і ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Закарпатської області, за умовами якого іпотекодавці передали банку в іпотеку домоволодіння АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, ОСОБА_4, кожному по Ѕ частці, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 лютого 2004 року.

8 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк»відступило, а публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») прийняло право вимоги по усім кредитним та забезпечувальним договорам укладеними між банком та фізичними особами, у тому числі за кредитним договором від 21 листопада 2006 року та договором іпотеки від 21 листопада 2006 року, укладеними з відповідачами, її батьками.

Вважала, що вищевказаний договір іпотеки є недійсним, оскільки на момент вчинення такого правочину у ОСОБА_5, ОСОБА_4 на утриманні перебували двоє неповнолітніх дітей: вона, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які мають право на користування спірним житловим будинком. Крім того, попередній дозвіл та згода органу опіки і піклування на вчинення зазначеного правочину щодо нерухомого майна не надавалася.

З урахуванням наведеного ОСОБА_5 просила суд визнати договір іпотеки від 21 листопада 2006 року з моменту його вчинення недійсним, вилучивши з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про обтяження спірного житлового будинку. 26 березня 2016 року ОСОБА_5 уточнивши позовні вимоги також просила суд визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 5 жовтня 2006 року «Про надання дозволу від імені неповнолітніх дітей на передачу в іпотеку будинку для отримання кредиту», яким виконавчий комітет сільської ради у порушення законодавства України надав дозвіл ОСОБА_5, ОСОБА_4 на отримання кредиту під іпотеку нерухомого майна, право користування яким мали неповнолітні діти.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2017 року рішення районного суду скасовано. Позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 5 жовтня 2006 року «Про надання дозволу від імені неповнолітніх дітей на передачу в іпотеку будинку для отримання кредиту». Визнано з моменту вчинення договір іпотеки від 21 листопада 2006 року зі змінами та доповненнями, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_1 недійсним. Вилучено з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про заборону та обтяження нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_1.

У касаційних скаргах ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що на час прийняття виконавчим комітетом сільської ради рішення «Про надання дозволу від імені неповнолітніх дітей на передачу в іпотеку спірного будинку для отримання кредиту» були наявні обставини, які б призвели до звуження чи порушення її прав і законних інтересів. Отже, ОСОБА_5 не надано доказів недійсності спірного договору іпотеки.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону, а наданим доказам судом дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й задовольняючи позов ОСОБА_5, виходив із того, що з рішення виконавчого комітету сільської ради від 5 жовтня 2006 року вбачається, що у разі невиконання умов кредитного договору відповідальність покладається на ОСОБА_4, ОСОБА_5 Проте у вказаному рішенні виконавчого комітету сільської ради відсутнє гарантування збереження права неповнолітніх дітей на житло. Отже, таке рішення є поверхневим не відповідає захисту прав і охоронюваних законом інтересів дітей, що є підставою для визнання його неправомірним та скасування. Таким чином, наявні підстави для визнання недійсним з моменту вчинення договору іпотеки. Оскільки позивачка 5 жовтня 2015 року досягла повноліття, то в силу ч. 4 ст. 261 ЦПК України позовна давність не застосовується.

Протепогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що 21 листопада 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк»та батьком ОСОБА_5 - ОСОБА_5 - укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 100 тис. доларів США на строк до 21 листопада 2017 року зі сплатою 12,3 % річних, а згідно з додатковою угодою від 22 березня 2007 року суму кредиту збільшено до 150 тис. доларів США.

21 листопада 2006 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та батьком ОСОБА_5 - ОСОБА_5 - і матір'ю - ОСОБА_4 - укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Закарпатської області, за умовами якого іпотекодавці передали банку в іпотеку домоволодіння АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5, ОСОБА_4 кожному по Ѕ частці на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 лютого 2004 року.

8 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк»відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло права вимоги по усім кредитним та забезпечувальним договорам укладеними між банком та фізичними особами, у тому числі за кредитним договором від 21 листопада 2006 року та договором іпотеки від 21 листопада 2006 року, укладеними з відповідачами.

Отже, відповідно до положень ст. ст. 512, 513 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_5 таОСОБА_4 за кредитним договором від 21 листопада 2006 року та договором іпотеки від 21 листопада 2006 року.

Іпотекодавці договір іпотеки не оспорили.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом.

Статтею 586 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України ст. 17 Закону України «Про іпотеку» застава, іпотека припиняється у тому числі у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; набуття заставодержателем права власності на предмет застави, іпотеки.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Згідно з п. 1.3 договору іпотеки іпотекодавці засвідчили, що укладенням цього договору права або інтереси третіх осіб не порушені, у тому числі не порушені права дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

У п. 1.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено обов'язок нотаріуса з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей на користування відчужуваним нерухомим майном, вимагати надання довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання.

Судом установлено, що при укладенні спірного договору іпотеки іпотекодавцями подано нотаріусу довідку Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області про склад сім'ї іпотекодавців від 21 жовтня 2006 року та рішення виконавчого комітету сільської ради від 5 жовтня 2006 року «Про надання дозволу від імені неповнолітніх дітей на передачу в іпотеку будинку для отримання кредиту», яким надано дозвіл ОСОБА_5, ОСОБА_4 на передачу в іпотеку спірного нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти.

Згідно зі ст. 177 СК України, ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

При укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Отже, зазначені норми права дотримані, при укладенні договору іпотеки попередньо було отримано дозвіл органу опіки та піклування. Тобто при укладенні спірного договору дотримано всі вимоги законодавства щодо захисту прав дітей і відсутні підстави для застосування ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановив, не звернув увагу на те, що був наявний попередній дозвіл органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки, правових й фактичних підстав для скасування рішення про надання такого дозволу у суду не було.

Ураховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що вчинення ОСОБА_5, ОСОБА_4 спірного правочину призвело до порушення прав неповнолітніх дітей, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дітей або порушення охоронюваних законом їх інтересів, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи та нормам закону.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України) та ухвалив законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2017 року скасувати, рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик