Номер провадження: 22-ц/785/1547/17
Номер справи місцевого суду: 2-13/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, правонаступника ОСОБА_10 - ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа правонаступник Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, зобовязання повернути державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, встановлення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2014 року,

встановила:

У червні 2008 року ОСОБА_14 та ОСОБА_15 звернулися до суду з позовом до Одеської міської ради, Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_16, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідачів - Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради, в якому просили: 1) визнати частково незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради № 2385-ХХІІІ від 17.04.2001 р. «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Одеському національному університету ім. І.І. Мечникова документів, що посвідчують право користування ділянкою площею - 17,1248 га. за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 22 30, для експлуатації та обслуговування будівель та споруд студентського містечка» в частині затвердження технічної документації з інвентаризації та видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 1 865,00 кв. м., що знаходиться за адресою м. Одеса, провулок Каховський, 4(м. Одеса, Французький бульвар, 22 30); 2)визнати Державний акт на право постійного користування на землю І-ОД № 004234, зареєстрований в книзі державних актів на право постійного користування землею за № 164 від 27.08.2001 р., недійсним в частині посвідчення права постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 1 865,00 кв. м., що знаходиться за адресою м. Одеса, провулок Каховський, 4; 3) визнати за ОСОБА_14 право на користування земельною ділянкою, площею - 1 049,25 кв. м., на якій знаходиться будинок № 4 по провулку Каховському в м. Одесі; 4) визначити порядок користування земельною ділянкою, площею - 1 865,00 кв. м., на якій знаходиться будинок № 4 по провулку Каховському в м. Одесі, згідно якого: - у загальному користуванні усіх співвласників будинку залишити земельну ділянку, площею 863,58 кв. м., з яких 470,00 кв. м. - земельна ділянка під будівлями, 393,58 кв. м. земельна ділянка під двором; - у спільному користуванні ОСОБА_14 та ОСОБА_13 залишити земельну ділянку під палісадником, площею 72,42 кв. м.; - в особистому користуванні ОСОБА_14 залишити земельну ділянку під садом, площею 929,00 кв. м..

Позовні вимоги ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обґрунтовували тим, що відповідно до договору дарування від 29.03.2006 р. ОСОБА_14 отримала в дар від ОСОБА_15 - 7/50 частин домоволодіння з господарським будівлями та спорудами за адресою - м. Одеса, провулок Каховський, 4, який в цілому складається з одного двоповерхового житлового будинку, житловою площею - 216,1 кв. м., та господарських споруд, огорожі (далі - Домоволодіння), розташованого на земельній ділянці, площею 1 865,00 кв. м., яка знаходиться у фактичному користуванні співвласників домоволодіння.

ОСОБА_14 та інша співвласник 3/25 частин домоволодіння - ОСОБА_8 звернулися до Управління земельних ресурсів із заявами про приватизацію земельної ділянки. Однак Одеське міське управління земельних ресурсів своїми листами № 2-08/К-37-3361-08 та № 02-08/П-37-3362-08 від 08.12.2006 р. повідомило, що для приватизації земельної ділянки необхідна згода землекористувача земельної ділянки, яким є - Одеський національний університет ім. І.І. Мечникова, так як рішенням Одеської міської ради № 2385-ХХІІІ від 17.04.2001 р. «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Одеському національному університету ім. І.І. Мечникова документів, що посвідчують право користування ділянкою площею - 17,1248 га. за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 22 30, для експлуатації та обслуговування будівель та споруд студентського містечка» включено в технічну документацію з інвентаризації земельну ділянку, загальною площею 1 865,00 кв. м., за адресою -м. Одеса, провулок Каховський, 4, яка знаходиться у фактичному користуванні співвласників домоволодіння, та видала Одеському національному університету ім. І.І. Мечникова державний акт на право постійного користування на землю.

Рішення Одеської міської ради № 2385-ХХІІІ від 17.04.2001 р., виданий ОНУ ім. І.І. Мечникова державний акт на право постійного користування на землю порушують їх законні права користувачів земельної ділянки, загальною площею 1 865,00 кв. м., за адресою - м. Одеса, пров. Каховський, 4.

За час розгляду справи позивач ОСОБА_14 змінила прізвище на - «Мічуріна», про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане Другим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 27.09.2008 р., актовий запис №439 (Т. 3, а. с. 9).

16.03.2010 р. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 надали заяву про уточнення позову (Т. 2, а. с. 255 256), відповідно до якої просили: 1) визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради № 2385-ХХІІІ від 17.04.2001 р. «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Одеському національному університету ім. І.І. Мечникова документів, що посвідчують право користування ділянкою площею - 17,1248 га. за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 22 30, для експлуатації та обслуговування будівель та споруд студентського містечка» в частині затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Одеському національному університету ім. І.І. Мечникова документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 17,1248 га., за адресою м. Одеса, Французький бульвар, 22 30 для експлуатації та обслуговування студентського містечка; 2)визнати недійсним Державний акт на право постійного користування на землю І-ОД № 004234, зареєстрований в книзі державних актів на право постійного користування землею за № 164 від 27.08.2001 р., яким посвідчено право постійного користування Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова земельною ділянкою, загальною площею 17,1248 га., за адресою м. Одеса, Французький бульвар, 22 30; 3) зобовязати Одеський національний університет ім. І.І. Мечникова повернути державний акт на право постійного користування на землю І-ОД № 004234,зареєстрований в книзі державних актів на право постійного користування землею за № 164 від 27.08.2001 року до архіву Управління Держкомзему у м. Одеса Одеської області; 4) визнати за ОСОБА_14 право на користування земельною ділянкою, площею - 1 049,25 кв. м., на якій знаходиться будинок № 4 по провулку Каховському в м. Одесі; 5) визначити порядок користування земельною ділянкою, площею - 1 865,00 кв. м., на якій знаходиться будинок № 4 по провулку Каховському в м. Одесі, згідно якого: - у загальному користуванні усіх співвласників будинку залишити земельну ділянку, площею 863,58 кв. м, з яких 470,00 кв. м. - земельна ділянка під будівлями, 393,58 кв. м. земельна ділянка під двором; - у спільному користуванні ОСОБА_14 та ОСОБА_13 залишити земельну ділянку під палісадником, площею 72,42 кв. м.; - в особистому користуванні ОСОБА_14 залишити земельну ділянку під садом, площею 929,00 кв. м..

20.10.2012 позивач - ОСОБА_15 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції від 21.10.2012 р. (Т. 3, а. с. 56). Після її смерті позивачка ОСОБА_4 прийняла спадщину на підставі заповіту від 14.12.2005 р. та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчений Шостою одеською державною нотаріальною конторою 28.09.2013 р., реєстровий № 6-947. Таким чином, позивачка ОСОБА_4 є правонаступником померлої ОСОБА_15 в порядку ст. 37 ЦПК України.

19.10.2012 р. померла відповідачка - ОСОБА_17, після смерті якої була відкрита спадкова справа на її доньку ОСОБА_12, про що свідчить лист Шостої Одеської державної нотаріальної контори № 778/01-16 від 25.03.2014 р..

18.04.2014 р. (Т. 3, а. с. 100 102) ОСОБА_4 змінила позовні вимоги і остаточно просила: 1) визнати недійсним державний акт на право постійного користування на землю І-ОД № 004234, зареєстрований в книзі державних актів на право постійного користування землею за №164 від 27.08.2001 р., яким посвідчено право постійного користування Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова земельною ділянкою, загальною площею - 17,1248 га., що знаходиться за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 22 - 30; 2) зобовязати Одеський національний університет ім. І. І. Мечникова повернути державний акт на право постійного користування на землю І-ОД № 004234, зареєстрований в книзі державних актів на право постійного користування землею за № 164 від 27.08.2001 р., до архіву Управління Держземагенства у місті Одеса Одеської області; 3) визначити наступний порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 1 820,00 кв. м, на якій знаходиться будинок № 4 по пров. Каховському в м. Одесі наступним чином: - в спільному користуванні усіх співвласників будинку залишити земельну ділянку під будівлями та двором, площею - 891,00 кв. м., в особистому користуванні ОСОБА_4 залишити земельну ділянку під садом, площею - 929,00 кв. м.. Запропонувавши вищевказаний порядок користування земельною ділянкою, ОСОБА_4 посилалася на те, що такий порядок користування нею склався між співвласниками домоволодіння протягом тривалого часу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2014 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 до Одеської міської ради, Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, за участю третьої особи - Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, про зобовязання повернути державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та її представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Відповідач - Одеський національний університет ім. І.І. Мечникова письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні її представник вважала необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалася на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказувала про те, що земельна ділянка надана університету для експлуатації та обслуговування будівель та споруд студентського містечка.

Відповідач ОСОБА_5 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним відмовити ОСОБА_4 тільки в задоволенні вимоги про визначення запропонованого нею порядку користування земельною ділянкою. Посилався на те, що у ОСОБА_15 не було документів на користування земельною ділянкою. У 1964 р. попередній власник житлового будинку ОСОБА_18 подарував частину житлового буднику ОСОБА_19 6/25 ч., ОСОБА_20 7/50 ч., ОСОБА_6 4/25 ч. домоволодіння. Починаючи з 1964 р. ніхто документів на земельну ділянку не має. ОСОБА_15 користувалася земельною ділянкою, але це не дає їй права розпорядження земельною ділянкою. Зошит зі сплати земельного податку, який вів ОСОБА_18, не є належним доказом сплати податку. Існують неточності у визначенні розміру загальної земельної ділянки під домоволодінням та садом. ОСОБА_4 не надала доказів сплати земельного податку за земельну ділянку, яку вона просить залишити у своєму користуванні. Запропонований ОСОБА_4 варіант визначення користування земельною ділянкою не відповідає розміру часткам співвласників домоволодіння.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи. Крім того, вважав необхідним скаргу задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про визнання недійсним державного акту та визначення порядку користування земельною ділянкою. Ухвалити в цій частині нове рішення про визнання недійсним державного акту та визначення порядку користування земельною ділянкою згідно розміру часток співвласників у праві власності на домоволодіння.

Відповідачка ОСОБА_8 у письмових поясненнях на апеляційну скаргу вважала, що скарга підлягає задоволенню. Посилалася на те, що незважаючи на те, що її батько ОСОБА_18 відчужив частини домоволодіння своїм рідним та іншим особам, відносно земельної ділянки ним був встановлений порядок користування земельною ділянкою, який існує і на час розгляду справи. Розрахунками сплати земельного податку за життя займався також її батько, про що вів відповідний зошит. Співвласники домоволодіння визнавали такий порядок та погоджувалися з ним, жодних суперечок між ними не виникало. Після смерті батька спадщину прийняла його жінка ОСОБА_15, яка на підставі договору дарування подарувала своїй доньці ОСОБА_14 7/50 ч. домоволодіння. Після смерті ОСОБА_15 спадщину прийняла її донька - ОСОБА_4. На час подання позову у користуванні позивачки знаходилась земельна ділянка, площею 1 049,25 кв. м., з яких під садом 929,00 кв. м., під палісадником 36,21 кв. м., решта під житловим будинком. Під час будівництва на території Одеського національного університету частина земельної ділянки, на якій був сад, вимушено була передана під загальний проїзд.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 р. по справі призначено судову земельну-технічну експертизу (Т. 4, а. с .151 156). 26.12.2016 року вищевказана справа повернулась до апеляційного суду Одеської області з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1090/24 від 12.12.2016 р..

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 26.05.2015 р. померла відповідачка - ОСОБА_10. Враховуючи відповідь Другої Одеської державної нотаріальної контори № 435/02-14 від 10.04.2017 р. (Т. 5, а. с. 60), а також надані представником позивача відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т. 5, а. с. 63 63 зворотня сторона), ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.08.2017 р., яка занесена до журналу судового засідання (Т. 5, а. с. 83), до участі у справі залучено ОСОБА_21 як правонаступника померлої 26.05.2015 р. ОСОБА_10.

Крім того, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції відбулася реорганізація Одеського міського управління земельних ресурсівОдеської міської ради (Т. 5, а. с. 103 109). У звязку з цим, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017 р., яка занесена до журналу судового засідання (Т. 5, а. с. 110 - 111), до участі у справі залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради як правонаступника третьої особи на стороні відповідача - Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради.

Інші особи, які беруть участь у справі, письмових заперечень/пояснень на апеляційну скаргу не надали. У судове засідання з розгляду справи по суті особисто не зявилися, представників не направили. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Справа розглядається судом тривалий час. Протягом всього часу апеляційним судом направлялися судові повістки особам, які беруть участь у справі, у кожне призначене судове засідання. Розгляд справи неодноразово відклався. З матеріалів справи вбачається, що усі особи, які не зявилися у судове засідання з розгляду справи по суті, свого часу були сповіщені про розгляд справи апеляційним судом. Відповідно до компютерної програми Д3, яка входить до автоматизованої системи документообігу апеляційного суду Одеської області, жодного документу від цих осіб по даній справі до апеляційного суду не надійшло. Виходячи з того, що ці особи є обізнаними про знаходження на розгляді апеляційного суду справи, розглядом справи не цікавляться, не завжди належним чином виконують свої обовязки з отримання на пошті судових повісток, враховуючи баланс інтересів сторін по справі в результатах її розгляду, колегія суддів ухвалила розглядати справу за їх відсутності.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, яки прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам законодавства рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази того, що між співвласниками склався певний порядок користування земельною ділянкою. Не надано плану відведення земельної ділянки в натурі, немає даних про встановлення меж земельних ділянок, не надано будь-якого варіанту визначення порядку користування земельною ділянкою. Земельна ділянка надана в користування університету не тільки на підставі оскарженого рішення Одеської міської ради, а й інших рішень, які не оскаржуються. Предметом спору може бути саме визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, а не визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, який має похідний характер від рішення органу місцевого самоврядування. Відтак, обраний ОСОБА_4 спосіб захисту не відповідає вимогам закону (Т. 4, а. с. 61 - 67).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при неповному зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 30, 42, 90, 91 ЗК України (1970 р.), ст. ст. 88, 152, 155 ЗК України (2001 р.)) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. На підставі наявних у справі доказів, наданих сторонами і досліджених у судовому засіданні, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини між сторонами.

Сторони по справі є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою м. Одеса, провулок Каховський, 4, з відповідними частками у праві власності на вказане домоволодіння, а саме: - ОСОБА_4 належить 7/50 ч.; - ОСОБА_5 належить 6/50 ч.; - ОСОБА_6 3/50 ч.; - ОСОБА_7 1/10 ч.; - ОСОБА_8 3/25 ч.; - ОСОБА_9 1/10 ч.; - ОСОБА_11 як правонаступнику ОСОБА_10 - 1/10 ч.; - ОСОБА_12 3/25 ч.; - ОСОБА_13 7/50 ч..

Рішенням Одеської міської ради № 2385-ХХІІІ від 17.04.2001 року «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Одеському національному університету ім. І.І. Мечникова документів, що посвідчують право користування ділянкою площею - 17,1248 га. за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 22 30, для експлуатації та обслуговування будівель та споруд студентського містечка» затверджено технічну документацію з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Одеському національному університету ім. І.І. Мечникова документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 17,1248 га., за адресою м. Одеса, Французький бульвар, 22 30 для експлуатації та обслуговування студентського містечка.

27.06.2001 р. Одеському національному університету ім. І.І. Мечникова виданоДержавний акт на право постійного користування на землю І-ОД № 004234, зареєстрований в книзі державних актів на право постійного користування землею за № 164 від 27.08.2001 року, яким посвідчено право постійного користування Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова земельною ділянкою, загальною площею 37,0139 га., цільове призначення якої експлуатація та обслуговування обєктів ОНУ ім.. ОСОБА_22. Вказана у Державному акті загальна земельна ділянка складається з декількох земельних ділянок, які знаходяться за відповідними адресами, зокрема, і земельної ділянки, площею 17,1248 га., за адресою м. Одеса, Французький бульвар, 22 30 (Т. 3, а. с. 149 150).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р. (Т. 3, а. с. 25 28) апеляційну скаргу ОСОБА_8, до якої приєдналися ОСОБА_4 та ОСОБА_15, задоволено частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2011 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_8 до Одеської міської ради, за участю третіх осіб Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова, ТОВ «Стікон», про визнання нечинним та скасування частини рішення органу місцевого самоврядування скасовано.

Ухвалено у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_8 задоволений частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради № 2385-ХХІІІ від 17.04.2001 р. «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення Одеському національному університету ім. І.І. Мечникова документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою площею - 17,1248 га за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 22 - 30, для експлуатації та обслуговування будівель та споруд студентського містечка» в частині затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки загальною площею - 1 820 кв. м. за адресою - м. Одеса, провулок Каховський, 4, як частини земельної ділянки площею - 17,1248 га., за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 22 - 30 та в частині оформлення Одеському національному університету ім. І.І. Мечникова документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, площею 1 820 кв. м., за адресою - м. Одеса, провулок Каховський, 4, як частини земельної ділянки, площею - 17,1248 га., за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 22 - 30.

При розгляді вищевказаної справи Одеським апеляційним адміністративним судом встановлено, що домоволодіння, якому на теперішній час присвоєно адресу - м. Одеса, пров. Каховський, 4, та домоволодіння, яке в період з 1922 р. по 1955 р. мало адресу - вул. 2-й Французький бульвар, № 12, ІІІ Пролетарський провулок, 12-б, Каховський провулок, 12-б, Каховський провулок, 6, є одним й тим самим обєктом нерухомості.

Постановою Одеської житлової комісії від 15.08.1922 р., на підставі денаціоналізованого закону УРСР від 01.11.1921 р., в порядку денаціоналізації, держава повернула ОСОБА_23 у приватну власність домоволодіння, яке раніше йому належало, та знаходиться в м. Одесі, в Мало-Фонтанському районі міліції по вул. Французький бульвар, 12, що складалося з двору та будівель, розташованих на земельній ділянці, площею - 400,11 кв. саженів (1 821,40 кв. м.).

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 1365 від 25.11.1955 р. затверджено висновки Комісії міськради щодо обміру земель будівельного кварталу № 233 та реєстрації документів на право користування земельними ділянками. За землекористувачами будівельного кварталу № 233, які надали правовстановлюючі документи, закріплено - 115 236 кв. м. земельної площі, з якої згідно додатку - 1 820 кв. м. закріплено за ОСОБА_23 на праві постійного користування та - 19 кв. м. на праві тимчасового користування, як власником домоволодіння № 6 по пров. Каховському в м. Одесі.

Таким чином, з 25.11.1955 р. земельна ділянка площею 1 820 кв. м. перебувала у постійному (безстроковому) користуванні ОСОБА_23 на законних підставах. Правовстановлюючим документом, який підтверджує право постійного користування землею, для нього було рішення виконкому Одеської міської ради трудящих № 1365 від 25.11.1955 р..

03.02.1962 р. ОСОБА_23 помер і належне йому на праві власності домоволодіння № 4 по провулку Каховському перейшло у спадщину до ОСОБА_18 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.1962 р..

В подальшому, внаслідок проведення відчужень частин вказаного домоволодіння, власники домоволодіння неодноразово змінювались і на момент прийняття Одеською міською радою оскаржуваного рішення про передачу земельної ділянки у постійне користування університету власниками цього домоволодіння на праві спільної часткової власності були, в тому числі, - ОСОБА_15 (7/50 частин) та ОСОБА_8 (6/50 частин).

Оскільки перехід права власності на ціле домоволодіння до ОСОБА_18 відбувся на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.08.1962 р., до ОСОБА_8 (на 3/25 частин домоволодіння) на підставі договору дарування від 25.09.1978 р., то з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та укладення договору дарування до ОСОБА_18 та до ОСОБА_8 перейшло і право користування земельною ділянкою розміром 1 820 кв. м. по провулку Каховському, 4.

Відомості про те, що право користування земельною ділянкою ОСОБА_18, а згодою, ОСОБА_8 у встановленому законом порядку було припинено, відсутні та не були доведені Одеською міською радою.

Таким чином, станом на 2001 р. для ОСОБА_8 правовстановлюючим документом щодо користування земельною ділянкою було рішення виконкому Одеської міської ради трудящих № 1 365 від 25.11.1955 р..

Чинне впродовж 1955 2001 р. р. земельне законодавство не вимагало обовязкового переоформлення права користування земельною ділянкою в органах місцевого самоврядування при переході права власності на будівлю. Земельна ділянка під домоволодінням позивачів до 1960 р. ніколи не відводилась державному університету ім. І.І. Мечникова.

З 1991 р., коли ЗК України були введені положення про оплатне користування землею, ОСОБА_18 та ОСОБА_8 регулярно та у встановлений законом строк сплачували земельний податок за користування землею.

Земельні ділянки, які відводились університету після 1960 р., не містили домоволодіння по провулку Каховському, 4. Одеською міською радою з 1986 р. більше не відводилось земельних ділянок Одеському державному університету ім. І.І. Мечникова.

Рішення про вилучення у ОСОБА_23 та у наступних власників земельної ділянки площею 1 820 кв. м. по провулку Каховському, 4 органами місцевої влади, до відання яких це належало, не приймалось.

Таким чином, вищевказаною постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р встановлено, що земельна ділянка на законних підставах знаходилася і знаходиться у користуванні співвласників домоволодіння про провулку Каховський, 4 в м. Одесі, ніколи у них не вилучалася.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з того, що оскаржений Державний акт на право постійного користування землею посвідчує право користування земельною ділянкою, яка ніколи не знаходилася ні в особистому користуванні Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова, ні у спільному разом із співвласниками домоволодіння № 4 про провулку Каховському в м. Одесі, рішення Одеської міської ради № 2385-ХХІІІ від 17.04.2001 р. визнане незаконним та скасоване в частині затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння № 4 про провулку Каховському в м. Одесі, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування на землю І-ОД № 004234, зареєстрований в книзі державних актів на право постійного користування землею за №164 від 27.08.2001 р., яким посвідчено право постійного користування Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова земельною ділянкою, загальною площею - 17,1248 га., що знаходиться за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 22 30, підлягають задоволенню частково.

Необхідно визнати недійсним Державний акт на право постійного користування на землю І-ОД № 004234, зареєстрований в книзі державних актів на право постійного користування землею за № 164 від 27.08.2001 р., яким посвідчено право постійного користування Одеського національного університету ім. І. І. Мечникова земельною ділянкою, загальною площею 1 694 кв. м., що фактично розташована за адресою м. Одеса, провулок Каховський, 4 та зазначена у Державному акті на право постійного користування на землю І-ОД № 004234 за адресою м. Одеса, Французький бульвар, 22 30.

Колегія суддів при цьому виходила з того, що відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи (Т. 4, а. с. 270 280) фактичний розмір земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння № 4 по провулку Каховському в м. Одесі становить 1 694 кв. м., а не 1 820 кв. м.. Вказаним Державним актом посвідчено право користування й іншими земельними ділянками, до складу яких не увійшла спірна земельна ділянка. Визнання державного акта недійсним в частині земельної ділянки площею 17,1248 га. буде непропорційним втручанням держави у приватні права та інтереси університету.

Висновок суду першої інстанції про те, що визнання недійсним державного акту на право власності не відповідає способам захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК України, так як державний акт не містить ознак акту органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, є помилковим, так як державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності чи право користування й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 155 ЗК України (2001 р.) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 26.09.2012 р. по справі № 6-103цс12. У постанові Верховного Суду України від 22.05.2013 р. по справі № 6-33цс13 міститься висновок про те, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

За правилами, передбаченими ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальною юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У задоволенні вимоги про зобовязання Одеський національний університет ім. І.І. Мечникова повернути державний акт до архіву органу, який його видав, що було передбачено пунктом 3.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, необхідно відмовити, так як цей нормативно-правовий акт є не чинним, а державний акт визнано недійсним лише в частині.

Щодо вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою колегія суддів зазначає наступне.

Після відчуження ОСОБА_18 частин свого домоволодіння відносно земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння, ним був встановлений певний порядок землекористування, згідно якого ОСОБА_18 та його дружина ОСОБА_15 продовжували користуватися земельною ділянкою в наступних розмірах: - земельна ділянка під садом 929,00 кв. м.; - земельна ділянка під палісадником 36,21 кв. м.; - земельна ділянка під спорудами та будівлями - 84,04 кв. м., тобто земельною ділянкою під садом, площею - 929,00 кв. м.. Іншою частиною земельної ділянки, площею - 936,00 кв. м., з яких 470,00 кв. м. під будівлями, - 393,58 кв. м. двір, користувалися інші співвласники домоволодіння пропорційно до належних їм часток, а земельною ділянкою під палісадником, площею - 72,42 кв. м., користувалися лише ОСОБА_18 та власник - 7/50 частини домоволодіння (кв. № 2) ОСОБА_20. З 18.05.2007р. власником цієї квартири, що складає - 7/50 частин домоволодіння, є - ОСОБА_13.

З моменту встановлення Земельним кодексом України (1991 р.) платного користування землею, співвласники домоволодіння платили земельний податок, виходячи з займаної ними площі земельної ділянки. При цьому розрахунком платежів з оплати земельного податку займався виключно ОСОБА_18, який особисто вів відповідний зошит. Про те, що співвласники домоволодіння визнавали такий порядок землекористування та користувалися земельною ділянкою відповідно до встановленого ОСОБА_18 порядку, підтверджується тим, що на протязі всього часу з моменту встановлення ЗКУ 1991 р. оплатного користування землею співвласники домоволодіння платили земельний податок згідно з розрахунками ОСОБА_18. З матеріалів справи вбачається, що згідно встановленого порядку користування земельною ділянкою, на якій розміщене домоволодіння, ОСОБА_18 з врахуванням наявних у нього пільг на безоплатне користування землею у розмірі - 1000 кв. м. у 1999 році сплачував - 1,86 грн., доказом чого є платіжне повідомлення № 136255 з відміткою про оплату, у 2004році 12,74 грн., що підтверджено квитанцією від 22.06.2004 р.. Такі докази свідчать про визнання іншими співвласниками будинку встановленого порядку землекористування. Доказів оспорювання такого порядку сторони не надали. Напроти, відповідачка ОСОБА_8 (кв. № 7), визнала та підтвердила такий порядок землекористування. З таким порядком землекористування погоджувалися усі співвласники домоволодіння і жодних спорів щодо порядку користування земельною ділянкою у них не виникало. Встановлений порядок землекористування діє і до теперішнього часу з врахуванням того, що садом користується саме позивачка, як правонаступник ОСОБА_15, яка у свою чергу є правонаступником ОСОБА_18, який помер 25.06.2004 р.. Адже, з матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_18 спадщину, яка складалася з 7/50 частин домоволодіння, розташованого на земельній ділянці, прийняла його дружина ОСОБА_15 Фоминічна. На підставі договору дарування від 29.03.2006 ОСОБА_15 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар - 7/50 частин домоволодіння. 20.10.2012 померла ОСОБА_15 і її спадкоємцем за заповітом стала ОСОБА_24, яка прийняла спадщину.

На час розгляду справи співвласниками домоволодіння по провулку Каховському, 4 в м. Одесі є: 1) ОСОБА_4 - 7/50 ч.; 2) ОСОБА_5 6/50 ч.; 3) ОСОБА_6 3/50 ч.; 4) ОСОБА_7 1/10 ч.; 5) ОСОБА_8 3/25 ч.; 6) ОСОБА_9 1/10 ч.; 7) ОСОБА_11, правонаступник ОСОБА_10, - 1/10 ч.; 8) ОСОБА_12 3/25 ч.; 9) ОСОБА_13 7/50 ч..

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 1090/24 від 12.12.2016 р. (Т. 4, а. с. 270 280) фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні співвласників домоволодіння, складає 1 694 кв. м. у звязку з тим, що частина земельної ділянки розміром - 152 кв. м. була зайнята під дорогу та проїзд до багатоквартирного будинку за рахунок зміщення огорожі земельної ділянки.

Експертом запропоновано два варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою під домоволодінням: - 1-й - згідно часток у праві власності на домоволодіння; - 2-й - згідно порядку, який склався між співвласниками домоволодіння. Графічно ці варіанти зображено в додатках № 3 та № 4 до висновку. Межі земельних ділянок описані експертом по існуючим зовнішнім стінам будівель та по існуючій огорожі, яка відділяє фруктовий сад. З висновку експерта також чітко вбачається, що між співвласниками домоволодіння склався певний порядок землекористування, згідно з яким фруктовий сад перебуває у користуванні ОСОБА_4.

Відповідно до ст.ст. 90, 91 Земельного кодексу УРСР (1970 р.) на землях міст при переході права власності на будівлю переходило також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Особи, яким належав будинок на праві спільної власності, мали право користуватися земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначався співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнули за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою була обов'язковою і для особи, яка згодом могла придбати відповідну частку в спільній власності на цей будинок.

Враховуючи, що між співвласниками домоволодіння був встановлений описаний у висновку експертизи порядок користування земельною ділянкою, який фактично і зберігся на даний час, жодних спорів між співвласниками домоволодіння щодо користування земельною ділянкою не виникало, колегія суддів приходить до висновку, що порядок землекористування ними визнавався та дотримувався на протязі всього часу, незалежно від розміру та подальшого відчуження часток у праві власності на будинок.

18.12.1990 р. Верховною Радою УРСР був прийнятий Земельний Кодекс (далі ЗКУ 1991 р.), який згідно Постанови Верховної Ради УРСР від 8 грудня 1990 року N 562-XII набув чинності з 15.03.1991року, та діяв до 01.01.2002 р. - набрання чинності Земельним Кодексом України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III.

Відповідно до п. 3 Постанови ВР УРСР від 8 грудня 1990 року N 562-XII «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» Земельний кодекс Української РСР застосовується до правовідносин, що виникнуть після введення Кодексу в дію, тобто з 15 березня 1991 року, крім правовідносин, передбачених главою 5 Кодексу, до яких ця глава застосовується з 1 січня 1992 року. До земельних правовідносин, що виникнуть до 15 березня 1991 року (а до правовідносин щодо земельного податку і орендної плати - до 1 січня 1992 року), Земельний кодекс Української РСР застосовується до тих прав і обов'язків, які виникнуть після введення Кодексу в дію.

Згідно ст. 30 ЗКУ (1991 р.) передбачалося, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходило, у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 42 ЗК України (1991 р.) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі.

Статтею 88 ЗК України (2001 р.) передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Згідно розяснень, які містяться в п. п. 21, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

У резолютивній частині рішення в такій справі суд залежно від її обставин повинен вказати розміри й межі тих ділянок, які має використовувати кожна зі сторін, і тих, які виділено для спільного користування, а також зазначити, як сторони мають проходити до будинку, будівель, споруд та на вулицю.

В п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1996 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», яка втратила чинність згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7, також було зазначено, що порядок використання й розпорядження спільною земельною ділянкою визначається насамперед самими співвласниками жилого будинку залежно від розміру їх часток у спільній власності на будинок, а тому суд відповідно до ст. 42 ЗК бере до уваги їх угоду з цього приводу при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, які пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на будинок і для яких ця угода також є обов'язковою.

Згідно висновку Верховного Суду України, який викладений у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що до ОСОБА_4 після переходу права власності на 7/50 у праві власності на будинок після смерті ОСОБА_15, яка у свою чергу отримала право власності на цю частку будинку в порядку спадкування після смерті свого чоловіка ОСОБА_18, перешли ті ж самі права на земельну ділянку, які були у ОСОБА_18, тобто права на земельну ділянку під садом та будівлями.

Враховуючи вищевказані норми закону, а також приймаючи до уваги правову позицію Верховного Суду України щодо застосування таких норм матеріального права (ст. 360-7 ЦПК України), слідує, що порядок користування земельною ділянкою, визначений угодою між попередніми співвласниками будинку, зберігається і для наступних власників, які придбали частину будинку пізніше. При цьому встановлений порядок користування земельною ділянкою не позбавляє їх можливості належно користуватися своєю частиною будинку, не виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, всім співвласникам забезпечується доступ до майна та земельних ділянок.

За вищевказаних обставин колегія суддів не приймає до уваги запропонований експертом перший варіант визначення порядку користування земельною ділянкою згідно часток у праві власності на будівлю. Вважає необхідним визначити порядок користування земельною ділянкою, на який знаходиться будинок № 4 по провулку Каховському в м. Одесі, фактична площа якої становить 1 694 кв. м., згідно другого варіанту порядку користування земельною ділянкою (згідно сформованого порядку користування), визначеному висновком судової земельно-технічної експертизи від 12.12.2016 р.. Межі та конфігурація виділених у користування сторонам земельних ділянок вказані у другому варіанті порядку користування земельною ділянкою (згідно сформованого порядку користування), визначеному висновком судової земельно-технічної експертизи від 12.12.2016 р..

Таким чином, доводи апелянта про те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду визнано протиправною та скасовано рішення Одеської міської ради про передачу спірної земельної ділянки у постійне користування Одеському національному університету ім. І.І. Мечникова, спірна земельна ділянка весь час знаходилася у спільному користуванні співвласників домоволодіння згідно встановленого порядку користування, є обґрунтованими.

Доводи та вимоги апелянта про скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, площею - 17,1248 га., зобовязання Одеський національний університет ім. І.І. Мечникова передати вказаний Державний акт до архиву, є безпідставними.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, її слід задовольнити частково. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2014 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Одеської міської ради, Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа правонаступник Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради - Департамент комунальної власності Одеської міської рад, про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, зобовязання повернути державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, встановлення порядку користування земельною ділянкою задовольнити частково.

Визнати недійсним Державний акт на право постійного користування на землю І-ОД № 004234, зареєстрований в книзі державних актів на право постійного користування землею за № 164 від 27.08.2001 року, яким посвідчено право постійного користування Одеського національного університету ім. І. І. Мечникова земельною ділянкою, загальною площею 1 694 (одна тисяча шістсот девяносто чотири) кв. м., що фактично розташована за адресою м. Одеса, провулок Каховський, 4, та зазначена у Державному акті на право постійного користування на землю І-ОД № 004234 за адресою м. Одеса, Французький бульвар, 22 30.

Визначити порядок користування земельною ділянкою, на який знаходиться будинок № 4 по провулку Каховському в м. Одесі, фактична площа якої становить 1 694 (одна тисяча шістсот девяносто чотири) кв. м., згідно другого варіанту порядку користування земельною ділянкою (згідно сформованого порядку користування), визначеному висновком судової земельно-технічної експертизи від 12.12.2016 р..

Виділити в користування:

1) ОСОБА_4 - земельну ділянку, загальною площею 860 кв. м., яка складається з чотирьох частин:

- 1 частина, площею 23,18 кв. м., - зайнята будівлями літера «Б», «Д»;

- 2 частина, площею 11,27 кв. м., - зайнята будівлею літера «В»;

- 3 частина, площею 11,14 кв. м., - зайнята будівлею літера «Г»;

- 4 частина, площею 837,64 кв. м., - яка включає площу всього фруктового саду із розташованими будівлями літера «М», літера «Т», літера «П» та будівлею без літеровки;

2) ОСОБА_5 - земельну ділянку, площею 14,08 кв. м., зайнята будівлею літера «Ж»;

3) ОСОБА_6 - земельну ділянку, площею 45,35 кв. м., зайнята будівлею літера «Н» з прибудовою літера «н»;

4) ОСОБА_7 - земельну ділянку, площею 6,04 кв. м., зайнята будівлею літера «Б1»;

5) ОСОБА_8 - земельну ділянку, площею 9,1 кв. м., зайнята будівлею літера «Б»;

6) ОСОБА_9 - земельну ділянку, площею 14,44 кв. м., зайнята будівлею літера «Б»;

7) ОСОБА_11, правонаступнику ОСОБА_10, - земельну ділянку, площею 38,74 кв. м., як складається з двох частин:

- 1 частина, площею 14,79 кв. м., - зайнята будівлями літера «Б», з прибудовою «б»;

- 2 частина, площею 23,95 кв. м., - зайнята будівлями літери «И», «С», «К»;

8) ОСОБА_12 Бориславівні- земельну ділянку, площею 20,28 кв. м., яка складається з двох частин:

- 1 частина, площею 7,00 кв. м., - зайнята будівлею літера «Б»;

- 2 частина, площею 13,28 кв. м., - зайнята прибудовою літера «а1»;

9) ОСОБА_13 - земельну ділянку, площею 14,82 кв. м., зайнята будівлею без літеровки;

ОСОБА_7 та ОСОБА_13 в загальне користування - земельну ділянку, площею 30,77 кв. м., зайняту в різних рівнях прибудовою «3а» та будівлею літера «З».

Межі та конфігурація вищевказаних земельних ділянок вказані у другому варіанті порядку користування земельною ділянкою (згідно сформованого порядку користування), визначеному висновком судової земельно-технічної експертизи від 12.12.2016 р..

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3