Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/3904/16 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/778/1504/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Садівниче товариство «Приморський» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Садівниче товариство «Приморський» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_5 перебував на посаді голови правління Садівничого товариства « Приморський». Відповідач ОСОБА_4, будучи головою контрольно-ревізійної комісії, під час виконання своїх обовязків у листопаді 2013 року склав Акт перевірки фінансово-господарської діяльності Садівничого товариства «Приморський», в якому встановлені факти розходження розміру наявних грошових коштів з тими сумами, що надійшли до Товариства, та вказано твердження про наявність умислу у ОСОБА_5 на розкрадання грошових коштів товариства. В результаті поширення цієї інформації (змісту акту перевірки фінансово-господарської діяльності Садівничого товариства «Приморський»), що відбулося на Загальних зборах членів товариства 22.03.2014 р., знищило його ділову репутацію, зганьбило його перед членами товариства та причинило нервові стреси й моральні страждання. Вважає, що внаслідок цілеспрямованих дій відповідача щодо поширення вищезазначеної недостовірної інформації, що опорочили честь, гідність і ділову репутацію, йому було спричинено значну моральну шкоду, яку він оцінив в 10 000 гривень.

Посилаючись на зазначенні обставини просив суд визнати недостовірними та такими, що порушують особисті немайнові права, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_3, викладені у протоколі загальних зборів членів Садівниче товариство «Приморський» 22.03.2014 р., поширені ОСОБА_4 на загальних зборах 22.03.2014 р.; зобовязати відповідача спростувати відомості, поширені ним на загальних зборах Садівниче товариство «Приморський» 22.03.2014 р., у спосіб найбільш близький до способу їх розповсюдження, шляхом повідомлення на найближчих зборахСадівничого товариства «Приморський», що поширена ним інформація недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року в задоволенні позовних вимого відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенції) кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

В пункті 15 Постанови №1 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 р. (далі Постанова) зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Іптернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 47-1 Закону України "Про інформацію").

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного.

Разом з тим за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Згідно зі ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" передбачено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзацах 3-5 п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 було обрано на посаду голови правління Садівничого товариства «Приморський» в жовтні 2012 року.

Відповідача ОСОБА_4 було обрано на посаду голови Ревізійної комісії 15 листопада 2012 року відповідно до протоколу засідання Ревізійної комісії Садівничого товариства «Приморський».

Відповідно до п. 4.9 Статуту Ревізійна комісія Садівничого товариства «Приморський» зобовязана в плановому порядку, але не рідше ніж 2 рази на рік, перевіряти фінансову та господарську діяльність Правління товариства і доповідати загальним зборам (уповноваженим) членів товариства про результати ревізії; давати висновок загальним зборам (уповноваженим) членів товариства по річному звіту Правління товариства.

Позивачем ОСОБА_5 в позовній заяві зазначено, що поширення недостовірної інформації щодо нестачі грошових коштів та про систематичне умисне приховування грошових коштів начебто вчинених позивачем, відбулось на загальних зборах членів товариства «Приморський» 22.03.2014 року шляхом поширення ОСОБА_4 змісту акту перевірки фінансово-господарської діяльності Садівничого товариства «Приморський», складеного останнім 05.11.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2014 року відбулися загальні збори членів Садівничого товариства «Приморський», на яких голова ревізійної комісії ОСОБА_4 доповідав про результати ревізії та висновки про управління фінансово-господарською діяльністю Садівничого товариства «Приморський».

З протоколу зборів вбачається, що позивач ОСОБА_3 на них присутнім не був.

Твердження позивача, що 22.03.2014 р. на загальних зборах відповідачем було оголошено доданий позивачем до позовної заяви Акт перевірки фінансово-господарської діяльності Садівничого товариства «Приморський» від 05.11.2013 року в процесі судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження.

Крім того, цей акт не містить жодного підпису, не зазначено ким його складено, відсутнє посилання на посаду або прізвище посадових осіб, щодо яких є підозра у розкраданні коштів Садівничого товариства ( а.с. 5-11), тому суд першої інстанції обгрунтовано не взяв його до уваги, як доказ розповсюдження негативної інформації відносно позивача.

Водночас, з протоколу загальних зборів членів Садівничого товариства «Приморський» від 22.03.2014 року вбачається, що по другому питанню порядку денного виступив голова ревізійної комісії ОСОБА_4, який звітував про роботу ревізійної комісії за звітний 2012-2013 рік та повідомив, що за друге півріччя 2013 року документи на перевірку в ревізійну комісію головою правління ОСОБА_5 надані не були, останній систематично ігнорував правомірні вимоги голови ревізійної комісії, тому в повному обсязі перевірку не вдалося провести, а ревізію було проведено лише за період з січня 2013 року по червень 2013 року. ОСОБА_4 запропонував затвердити звіт та акт перевірки фінансово-господарської діяльності від 20.03.2014 року, складені за наявними звітами матеріалами за період з січня 2013 року по червень 2013 року, за грубі порушення статуту товариства запропонував виразити недовіру голові правління ОСОБА_5, визнати його роботу незадовільною та звільнити його від посади, вимагати від ОСОБА_5 та скарбника ОСОБА_6 передачі всіх документів за звітний період з жовтня 2012 року по квітень 2014 року для перевірки в ревізійну комісію товариства. Рішенням цих зборів визнано роботу голови правління ОСОБА_5 та ради уповноважених за весь звітний період 2012-2013 роки незадовільною. За невиконання вимог положень п. 3, п.п.4.4, 4.6 Статуту Товариства, дії, що завдали шкоди членам Садівничого товариства « Приморський», виказати недовіру ОСОБА_5 та звільнити його з посади голови правління товариства (а.с.107-112).

Отже, на загальних зборах Садівничого товариства «Приморський» від 22.03.2014 року мала місце доповідь голови ревізійної комісії ОСОБА_4 про результати ревізії та висновки про управління фінансово-господарською діяльністю Садівничого товариства «Приморський» у межах виконання ним статутних обовязків, а зі змісту протоколу зборів Садівничого товариства «Приморський» від 22.03.2014 року вбачається, що ОСОБА_4 запропонував за грубі порушення статуту товариства виразити недовіру голові правління ОСОБА_5, визнати його роботу незадовільною та звільнити його з посади голови правління.

Зі змісту звіту ревізійної комісії в 2013 році Садівничого товариства «Приморський» та зі змісту акту перевірки фінансово-господарської діяльності цього товариства від 20.03.2014 року, які були підписані головою ревізійної комісії ОСОБА_4, членами ОСОБА_7, ОСОБА_8 та затвердженні зборрами товариства, не вбачається , що саме головою правління ОСОБА_5 здійснено умисне приховування грошових коштів Садівничого товариства «Примороський», а містяться висновки про наявність порушень в операціях по обліку внесків та витрат Садівничого товариства «Приморський», контроль за якими є посадовими обовязками Голови правління ОСОБА_5 ( а.с. 71-72).

Крім того, на загальних зборах членів Садівничого товариства, які відбулися 22.03.2014 року, ОСОБА_4 виступав не особисто як член Садівничого товариства, а зі звітом як посадова особа цього товариства - голова ревізійної комісії, тобто від імені юридичної особи на виконання своїх обовязків, а звіт про роботу ревізійної комісії в 2013 році та акт перевірки фінансово-господарської діяльності від 20.03.2014 року складені за результатами перевірки первинних документів та підписані усіма членами ревізійної комісії та затверджені загальними зборами Садівничого товариства « Приморський».

Таким чином, враховуючи, що інформацію про результати роботи колегіального органу садівничого товариства «Приморськй» правління на чолі з головою правління ОСОБА_5 було повідомлено не з метою доведення таких відомостей до громадськості, а з наміром виконати свій громадський обовязок та захистити права, законні інтереси членів Садівничого товариства «Приморський», виконання своїх статутних обовязків посадовими особами, уповноваженими на це, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що така доповідь ( звіт) не можливо вважати поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам ОСОБА_5, як посадової особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому й числі, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача,наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що внаслідок дій відповідача йому було заподіяно будь-яких моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Позивачем не доведено наявність як самого факту душевних, психічних чи фізичних страждань, їх обсягу, тривалості, тяжкості і т.п., так і не доведено протиправних дій відповідача про поширення недостовірної інформації, тобто наявність вини і причинного зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов правильного висновку про те, що поширена відповідачем інформація відносно позивача, як посадової особи про " грубі порушення положень Статуту товариства, визнання його роботи незадовільною й звільнення з посади голови правління, висновки про наявність порушень в операціях по обліку внесків та витрат Садівничого товариства «Приморський»» не містить фактичних даних, а є критичною оцінкою неналежного виконання ним обов'язків по контролю за витратами кооперативу, яка в силу ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" не підлягає спростуванню, а також не може бути підставою для відшкодування відповідачем немайнової шкоди, пов'язаної із поширенням оціночних суджень стосовно позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки , тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: