АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/5550/17 Головуючий суддя І інстанції Зуб Г. А.
Провадження № 22-ц/790/6657/17 Суддя доповідач Овсяннікова А. І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів страхування
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа: ОСОБА_2 про майнові вимоги до страхової компанії, з якою укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа: ОСОБА_2 про майнові вимоги до страхової компанії, з якою укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В обґрунтування позову зазначає, що 03 квітня 2015 року між ним та ПАТ «СК «ВУСО» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно цього договору відповідач взяв на себе зобов'язання виплатити третім особам за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50000грн. під час ДТП, яке станеться за участю страхувальника і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала цим транспортним засобом.

01 жовтня 2015 року за його участю сталося ДТП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії, узгодив та отримав суму страхового відшкодування в розмірі 13997,95грн., яка була значно меншою ніж сума страхового відшкодування відповідно до полісу.

04 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до нього про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок ДТП.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року залишена без змін, стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 20868,86грн.

Цим рішенням було рекомендовано йому звернутись з майновими вимогами до страхової компанії.

Звернувшись до страхової компанії з вимогою про сплату коштів в розмірі 20868,86грн. йому було відмовлено.

Просив стягнути з ПАТ «СК «ВУСО» суму 20868,86грн.

Представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» в судовому засіданні позов не визнала посилаючись на те, що договірне зобов'язання перед ОСОБА_2 виконане в повному обсязі, та позивач не є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, а тому не є належним позивачем по справі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 7483,35грн. та судові витрати в розмірі 640грн., а всього 8123,35грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «ВУСО» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 в позові.

Зазначає, що ОСОБА_1 не є особою яка має право на отримання страхового відшкодування в рамках Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому не є належним позивачем.

Щодо розміру страхового відшкодування то страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

При проведені огляду пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 страховою компанією було виявлено перелік пошкоджень, що не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку із настанням страхового випадку. Таким чином, ані ОСОБА_4, ані страхова компанія не несуть обов'язку з відшкодування шкоди за пошкодження, отримані за інших обставин аніж настання страхового випадку, а тому вартість таких пошкоджень не підлягає стягненню зі страховика в рамках страхового відшкодування.

Судом також не вірно визначено розмір судових витрат.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 01 жовтня 2015 року за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сталося ДТП.

Згідно постанови Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340грн.

Вищевказана постанова набрала законної сили і на теперішній час є чинною.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7783975 відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПАТ «СК «ВУСО». Строк дії даного полісу з 27 квітня 2015 року по 26 квітня 2016 року; ліміт відшкодування за шкоду, завдану майну - 50000грн.

29 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії з заявою про узгодження розміру страхового відшкодування, в якій просив провести узгоджену з ним виплату страхового відшкодування в розмірі 13977,95грн. Зазначив, що сума погоджена належним чином, після її отримання претензій до страхової компанії в нього не буде.

На підставі вказаної заяви 30 жовтня 2015 року страховою компанію здійснено ОСОБА_2 виплату страхового відшкодування у зазначену розмірі, про що свідчить платіжне доручення.

У наступному ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування йому заподіяної внаслідок ДТП шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року, стягнуто з ОСОБА_1 майнові збитки в розмірі 18472грн., моральну шкоду в розмірі 2000грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 396,86грн., а всього 20868,86грн.

Наразі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «СК «ВУСО» щодо стягнення вказаних коштів - 20868,86грн.

За ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст.36.2. Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до вимог ст.36.4 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

До інших осіб, які мають право на тримання страхового відшкодування ст.35 Закону відносить спадкоємців, осіб, що перебували на утриманні померлого (жінку/чоловіка, дітей, батьків, які перебували на утриманні загиблого та мають право на отримання відшкодування у зв'язку із втратою годувальника), осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди завданої смертю потерпілого, а також осіб які понесли витрати на поховання померлого незалежно від ступеня спорідненості.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону).

Отже, поліс за своєю природою є договором укладеним на користь третіх осіб.

Відповідно до вимог ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі.

Укладаючи договір обов'язкового страхування, страховик бере на себе обов'язок нести відповідальність за ризик заподіяння шкоди внаслідок експлуатації транспортного засобу перед заздалегідь невизначеним колом осіб (перелік яких визначений ст.35 Закону), що в свою чергу, обмежує можливість страхувальника на отримання страхового відшкодування особисто.

ОСОБА_4 не є особою яка має право на отримання страхового відшкодування в рамках Закону.

Згідно змісту абз.2 ст.36.4 Закону страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика. У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком.

Як зазначає представник страхової компанії суму відшкодування ними узгоджено з ОСОБА_2 і виплачено; вони визначили, що інші ушкодження даного ДТП не стосуються.

Виплату будь-яких інших сум вони ні з ОСОБА_4 ні з ОСОБА_2 не узгоджували і виплачувати не повинні.

Стягнення з ОСОБА_4 рішенням суду 20868,86грн. не є таким узгодженням.

Сума страхового відшкодування в розмірі 13977,95грн. була погоджена страховою компанією безпосередньо з потерпілим ОСОБА_2 в порядку вимог ст.36 Закону та виплачена йому згідно заяви останнього, що підтверджується платіжним дорученням №1597 від 30 жовтня 2015 року. При цьому ОСОБА_2 в заяві зазначив, що після отримання погодженої ним суми жодних претензій до страхової компанії в нього не буде.

Отже, страховою компанією в повному обсязі виконано свій обов'язок за договором обов'язкового страхування, укладеним між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_1

Що стосується вимог щодо компенсації моральної шкоди то відповідно до вимог ст. 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Оскільки ОСОБА_2 шкода здоров'ю, яка перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з ДТП заподіяна не була, тому виплата страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров'ю ОСОБА_2 не підлягала.

З урахуванням вищевикладеного рішення суду підлягає скасуванню, з ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Розподіл судових витрат провести відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» 704 (сімсот чотири) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: