ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Мшанецьке» про визнання недійсним договору оренди землі за касаційною скаргою ОСОБА_3, від імені якої діють ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до приватного акціонерного товариства «Мшанецьке» (далі - ПрАТ «Мшанецьке») про визнання недійсним договору оренди землі від 1 червня 2012 року, який зареєстровано в управлінні Держкомзему Теребовлянського району Тернопільської області 13 червня 2012 року за № 4005693.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 3,11 га на території Мшанецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області.

З відповіді відділу Держземагентства у Теребовлянському районі від 29 січня 2015 року позивачу стало відомо про укладений нею та ПрАТ «Мшанецьке» 1 червня 2012 року договір оренди землі, який вона не підписувала.

На підставі викладеного просила визнати недійсним договір оренди землі від 1 червня 2012 року.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 8 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 1 червня 2012 року, який зареєстровано в управлінні Держкомзему в Теребовлянському районі Тернопільської області 13 червня 2012 року за № 4005693.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 17 грудня 2015 року рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 8 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, від імені якої діють ОСОБА_4 та ОСОБА_5, просять скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка площею 3,11 га, розташована на території Мшанецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

13 червня 2012 року відділом Держземагентства у Теребовлянському районі Тернопільської області зареєстровано договір оренди землі, укладений 1 червня 2012 року між ПрАТ «Мшанецьке» та ОСОБА_3 строком на 10 років, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 05693.

Під час розгляду справи сторонами визнано ту обставину, що ОСОБА_3 не підписувала договір оренди землі, укладений 1 червня 2012 року, тому судами попередніх інстанцій визнано її такою, що не потребує доказуванню відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний договір не відповідає її внутрішньому волевиявленню, оскільки вона його не підписувала та не уповноважувала інших осіб на його підписання.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до наданих відповідачем доказів, у 2012-2013 роках ОСОБА_3 отримувала грошові кошти та сільськогосподарську продукцію у рахунок плати за користування землею за оспорюваним договором, про що свідчить наявність підписів у відповідних відомостях навпроти її прізвища. Крім того, вона не заперечувала проти умов цього договору та не спростувала належними і допустимими доказами те, що вона не підписувала вказані відомості про отримання продукції та грошей.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та у відповідності до ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України та ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Як передбачено ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Умови договору оренди землі визначено у ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній станом на червень 2012 року).

Вказані положення Закону України «Про оренду землі» дають підстави для висновку про те, що, підписуючи договір оренди землі, орендар та орендодавець мають бути обізнані та погоджуватись з його істотними умовами.

Про наявність волевиявлення особи та ознайомлення її зі змістом укладеного договору оренди землі свідчить підписання нею тексту такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК Україниволевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції врахував визнання сторонами тієї обставини, що позивач ОСОБА_3 не підписувала договір оренди землі із ПрАТ «Мшанецьке» від 1 червня 2012 року, а відтак не була ознайомлена з його істотними умовами, що свідчить про відсутність її справжнього волевиявлення на підписання договору саме на таких умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд взяв до уваги надані ПрАТ «Мшанецьке» відомості про виплату грошових коштів та сільськогосподарської продукції позивачу у 2012-2013 роках, але не мотивував, які поважні причини зумовили їх неподання до суду першої інстанції, що свідчить про порушення ст. 303 ЦПК України.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що документи про виплату орендної плати у натуральній та грошовій формі не містять відомостей про наявність укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки та не є беззаперечним доказом укладення договору оренди землі на умовах, визначених у договорі від 1 червня 2012 року, який позивач не підписувала.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, що є підставою для залишення в силі рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, від імені якої діють ОСОБА_4 та ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 грудня 2015 року скасувати, рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 8 вересня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
СуддіЄ.П.Євграфова Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко