Справа№340/385/17
Провадження № 2/340/226/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Верховина Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовними вимогами до відповідача, розмір яких уточнив заявою від 11.10.2017, просить стягнути на його користь заборгованість за договором позики від 26.09.2014 в розмірі 185215 грн. 94 коп., з яких: 106816 грн. 77 коп. основного боргу разом з інфляційними нарахуваннями, 72468 грн. 82 коп. процентів за користування коштами та 5930 грн. 35 коп. 3% річних. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги, обґрунтовує тим, що 29.06.2014 між ним та відповідачем було укладеного договір позики на суму 4000,00 доларів США. Даний договір був власноручно написаний позичальником. Згідно умов договору відповідач зобов'язувався повернути кошти до 30.05.2015 та сплатити проценти за користування коштами у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Однак, на даний час відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, позику не повернув, в позасудовому порядку спір вирішити відмовляється. А тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні 26.09.2017 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що дійсно ОСОБА_3 позичив у позивача гроші, волевиявлення відповідача на отримання позики у позивача було добровільним, він власноручно написав договір позики та погодився виконати передбачені в ньому умови щодо повернення коштів та сплати процентів. Зазначили, що на даний час договір позики залишається не виконаним, позичені кошти відповідач у визначений договором термін не повернув, та різними методами намагається уникнути такого повернення. Крім цього, зазначили, що між позивачем та відповідачем існували інші, позадоговірні відносин, про які зазначає відповідач, які виникли ще до укладення вищевказаного договору позики, з приводу купівлі взуття. Відповідач здійснював перерахунок коштів на рахунок позивача, але ці кошти не мають жодного відношення до договору позики. А тому просять позов задовольнити. В останнє судове засідання позивач та його представник не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, тому суд завершує розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 26.09.2017 відносно позову заперечив, суду пояснив, що насправді між ним та позивачем укладався договір позики значно раніше, на початку 2014 року, внаслідок чого він повертав грошові кошти позивача, що підтверджується відповідними доказами. З приводу договору від 26.09.2014 вказав, що дійсно він його складав, однак жодні кошти на підставі нього йому не передавалися, акт передачі грошових коштів не оформлявся. Крім цього зазначив, що така розписка ним складалася під тиском у м. Львові, де його проти власної волі утримували та під погрозами застосування насильства заставили її написати. З приводу протиправних дій під час складання розписки він нікуди не звертався, бо його залякали. Також не подавав позову про визнання договору позики недійсним. Вважає, що на даний час у нього перед позивачем не існує жодної заборгованості, просить у позові відмовити.

В подальшому, в судові засідання 24.10.2017, 15.11.2017 та 11.12.2017 відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи щоразу був належно повідомлений шляхом розписки про дату наступного судового засідання 24.10.2017 в залі суду, а також шляхом вручення судових повісток про виклик у судові засідання 15.11.2017 та 11.12.2017 рекомендованим повідомленням про вручення через поштове відділення. Оскільки 24.10.2017 розгляд справи було відкладено по клопотанню відповідача у звязку із його виїздом за межі області, а 15.11.2017 повторно відкладено розгляд справи внаслідок неявки відповідача, тому з врахуванням положень ст.169 ЦПК України, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про чергове відкладення судового засідання 11.12.2017 внаслідок неявки відповідача, не залежно від поважності причин такого не прибуття. Разом з тим суд враховує, що відповідач надав суду своїх пояснення по суті позову, після цього позивачем уточнялися вимоги шляхом зменшення їх розміру, а відповідач тричі поспіль не зявився до суду, а тому не зважаючи на поважність такої неявки в останнє судове засідання, слід завершувати розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається, з оглянутого в судовому засіданні оригіналу договору позики від 26.09.2014 року (а.с.97), укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 останній позичив у ОСОБА_2 кошти в сумі 4000 доларів США та зобов'язався повернути в термін до 30.05.2015.

Пунктом 2 даного договору сторонами визначено, грошові кошти передані позичальнику в момент підписання договору сторонами.

Відповідно до п. 5 цього договору, у разі несвоєчасного повернення коштів позичальник зобовязався сплатити позикодавцеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також відсотки в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено в судовому засіданні, у строки визначені договором позики від 26.09.2014 відповідач позику не повернув.

Згідно із розрахунками, представленими позивачем до уточнень позовних вимог, станом на 04.10.2017 заборгованість ОСОБА_3 за договором позики від 26.09.2014 становила 185215 грн. 94 коп., що складається із: заборгованості за договором позики в сумі 4 тис. доларів США в гривневому еквіваленті згідно курсу Національного банку України станом на 31.05.2015 в розмірі 84192 грн. 91 коп., що разом з інфляційними втратами за період з 31.05.2015 по 04.10.2017 становить 106816 грн. 77 коп.; процентів за користування позикою за період з 31.05.2015 по 04.10.2017 в сумі 72468 грн. 82 коп.; 3% річних від простроченої суми за період з 31.05.2015 по 04.10.2017 в сумі 5930 грн. 35 коп.

Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання за умовами договору позики виконував не належним чином, позику за цим договором не повернув, допустив утворення простроченої заборгованості, а тому позивач вправі відновити своє порушене майнове право шляхом стягнення заборгованості позики із штрафними санкціями, передбаченими ст.625 ЦК України.

Разом з тим, суд враховує, що ч.2 ст.625 ЦК України визначено право позивача на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інший розмір процентів сторонами визначено у п. 5 договору позики, яким передбачено право позивача на стягнення із боржника у випадку прострочення грошового зобовязання відсотків в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Одночасно суд враховує, що правова природа цих відсотків не являється процентами за користування позикою, оскільки згідно умов договору право вимоги на їх оплату у позивача наступало лише у випадку несвоєчасного виконання позичальником основного зобовязання, тобто не повернення суми боргу в строк до 30.05.2015. Таким чином, відповідно до ст.625 ЦК України та умов договору на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та проценти в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, а три відсотки річних не стягуються, так як становлять один і той самий вид відповідальності.

У звязку із наведеним суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 84192 грн. 91 коп., еквівалентної сумі 4 тис. доларів США згідно курсу Національного банку України станом на 31.05.2015, що разом з інфляційними втратами за період з 31.05.2015 по 04.10.2017 становить 106816 грн. 77 коп.; процентів за користування позикою за період з 31.05.2015 по 04.10.2017 в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України в сумі 72468 грн. 82 коп., що разом становить 179285 грн. 59 коп. В решті в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Судові витрати покласти на відповідача відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд одночасно не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що у нього відсутні боргові зобовязання за вказаним договором позики і що грошові кошти за цим договором він не отримував, оскільки як він визнав у судовому засіданні він власноручно складав умови даного договору та підписував його, а у п.2 договору ним зазначено, що гроші ним отримані до моменту підписання цього договору.

Крім цього не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що договір він писав та підписував під тиском, оскільки такі є голослівними та такими, що не підтверджені перед судом у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України належними та допустимими доказами. В той же час, як ствердив відповідач на запитання суду, в правоохоронні органи з приводу вчинення відносно нього неправомірних дій щодо примушування його до укладення цивільного правочину він не звертався, сам договір з підстав укладення його внаслідок тиску в судовому порядку не оспорював.

Також суд не бере до уваги посилання відповідача і на обставини укладення цього договору з метою узаконення боргових відносин, що існували між сторонами з початку 2014 року і щодо яких він здійснював погашення заборгованості, оскільки як встановлено судом, дійсно з початку 2014 року між сторонами існували інші договірні зобовязання з приводу здійснення підприємницької діяльності сторін, на виконання яких відповідачем декілька разів здійснювалися електронні перекази різних сум в гривнях. При цьому, сам відповідач у своїх запереченнях та в судовому засіданні визнавав факт існування між сторонами інших договірних зобов'зань. В підтвердження цьому факту свідчать і ті обставини, що відповідачем подано суду ряд квитанцій про переказ на рахунок позивача грошових коштів в гривні невеликими сумами за період як до укладення договору, так і після. Крім цього, в долучених квитанціях відсутні відомості про призначення платежу на оплату заборгованості за спірним договором позики, а тому такі не можуть бути взяті судом до уваги, як підтвердження часткового відшкодування заборгованості за умовами договору позики.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2, грошові кошти в якості заборгованості за договором позики від 26.09.2014 в сумі 179285 гривень 59 копійки (сто сімдесят девять тисяч двісті вісімдесят пять гривень пятдесят девять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 понесені позивачем судові витрати в розмірі 7612 гривень 15 копійок (сім тисяч шістсот дванадцять гривень п'ятнадцять копійок), а саме: судовий збір в розмірі 1852 гривні 15 копійок (однієї тисячі вісімсот пятдесят двох гривень пятнадцять копійок), витрат на правову допомогу в розмірі 4480 гривень 00 копійок (чотири тисячі чотириста вісімдесят гривень нуль копійок) та 1280 гривень 00 копійок (одна тисяча двісті вісімдесят гривень нуль копійок) витрат, пов'язаних з явкою до суду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: А.Б. Бучинський