АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Одринської Т.В.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на заочне рішення Октябрського районнного суду м.Полтави від 23 жовтня 2012 року

у цивільній справі за позовом кредитної спілки «Полтава і Полтавці» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача- Дорош А.І.,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року КС «Полтава і полтавці» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування зазначеного позову КС «Полтава і полтавці» вказує, що 30 березня 2009 року спілка уклала із ОСОБА_4 кредитний договір № 29, згідно якого йому надано кредит у розмірі 4 590 гривень під 0,12% щоденно на залишок суми кредиту, строком на 12 місяців до 30 березня 2010 року. З метою забезпечення виконання кредитного договору 30 березня 2009 року із ОСОБА_2 укладено договір поруки № 26. Внаслідок неналежного виконання позичальником та поручителем умов укладених з ними договорів за ними утворилась заборгованість у розмірі 14 371,58 грн., яку КС «Полтава і полтавці» просить стягнути солідарно з відповідачів, а також стягнути понесені судові витрати.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2012 року позов кредитної спілки «Полтава і полтавці» - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Полтава і полтавці» заборгованість за кредитним договором № 29 від 30 березня 2009 року, яка утворилася станом на 23 липня 2012 року, у сумі 14371,58 грн.

Стягнуто у рівних долях із ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Полтава і полтавці» судові витрати по справі у сумі 214 грн. 60 коп., по 107 грн. 30 коп. з кожної особи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить вищевказане рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду.

Згідно п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це не заперечується сторонами, що 30 березня 2009 року між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 29, відповідно до умов якого йому надано кредит у розмірі 4 590 грн. під 0,12% щоденно на залишок суми кредиту, строком на 12 місяців до 30 березня 2010 року (а.с. 5-6).

Згідно з п.3.2.2. позичальник зобовязаний погашати заборгованість у відповідності до графіка розрахунків.

Відповідно до п.9.1 кредитного договору, при порушенні строків сплати кредиту та відсотків більше ніж на три дні, кредитор має право подвоїти кредитну ставку, а після закінчення місячного строку зо дня подвоєння кредитної ставки, при продовженні порушення строку сплати кредиту та відсотків, потроїти відсоткову ставку до моменту повного погашення заборгованості.

Згідно з п. 8.1.кредитного договору він діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 30 березня 2009 року із ОСОБА_2 укладено договір поруки № 26, який, згідно з умовами п. 4.1. втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ними зобовязання (а.с. 8).

У звязку з невиконанням позичальником та поручителем умов кредитного договору та договору поруки, спілка зверталася до них із письмовими вимогами про сплату коштів, які залишені без реагування (а.с. 9-13).

Внаслідок невиконання позичальником своїх зобовязань по користуванню кредитними коштами та їх поверненню, згідно з наданим розрахунком, утворилася заборгованість на суму 14 371 грн. 58 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2 762 грн. 34 коп. та заборгованості за відсотками - 11 609 грн. 24 коп. (а.с. 3).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що позов є доведеним, відповідачі не виконують належним чином умови договорів, тому позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом, право позивача є порушеним, тому воно підлягає захисту.

Проте, повністю з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

При ухваленні судового рішення в частині стягнення з поручителя ОСОБА_2 солідарно з позичальником суми заборгованості, місцевим судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, якими регулюються правовідносини щодо припинення поруки та солідарного зобов'язання боржника та поручителя, які підлягають врегулюванню, в межах доводів апеляційної скарги, шляхом наведення додаткових мотивів в цій частині та зміни рішення суду, виходячи з наступного.

Місцевим судом не враховані правові позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.05.2012 року у цивільній вправі №6-48цс11 та у постанові від 14.09.2016 р. у цивільній справі №6-1451цс16.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п.4.1. договору поруки) про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Як бачається із матеріалів справи, листом кредитора № 206 від 22.04.2010 року (а.с. 11) було змінено та встановлено строк виконання зобовязання поручителем ОСОБА_2 до 30.04.2010р., листом № 498 від 01.12.2011р. (а.с. 12), тобто після спливу шестимісячного строку на предявлення вимоги до поручителя, знову встановлюється строк виконання зобовязання поручителем до 11.12.2011р., а позовна заява була подана вже після спливу шестимісячного строку на предявлення вимоги до поручителя, а саме 24.07.2012р. шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення до суду, яке надійшло 27.07.2012 року (а.с. 16).

Разом із тим позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на предявлення вимоги до поручителя та обовязок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобовязання припинилися.

Отже, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 01 травня 2010 року і протягом наступних шести місяців, проте, позов не пред»явив. Повторний лист банк направив поручителю 01.12.2011 р., в якому встановив строк виконання зобов»язання до 11.12.2011 року, проте, з позовом звернувся до суду 24.07.2012 р.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

У даній справі банк звернувся до поручителя з позовом у липні 2012 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому є підстави для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Виходячи з обставин справи та зазначених норм закону, доводи апеляційної скарги в частині припинення поруки до заявлених позивачем вимог, є обґрунтованими. Беручи до уваги, дату звернення позивача до суду, на думку колегії суддів, вимоги позивача до поручителя ОСОБА_2 не підлягають до задоволення, у зв'язку з припинення поруки, у зв'язку з непред'явленням протягом шести місяців вимог до поручителя.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для зміни заочного рішення місцевого суду в частині стягнення з поручителя ОСОБА_2 кредитної заборгованості та судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 3, 309 ч.1 п. 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Октябрського районнного суду м.Полтави від 23 жовтня 2012 року в частині стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 29 від 30 березня 2009 року, договором поруки № 26 від 30 березня 2009 року та судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовної вимоги в цій частині.

У задоволенні позовукредитної спілки «Полтава і Полтавці» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Розмір судових витрат, які стягнуті з ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Полтава і полтавці», збільшити з 107,30 грн. до 214,60 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І :