Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Луганської області від

16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 09 жовтня 2013 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_4 було укладено генеральну кредитну угоду

№ 2ф-2013/980, за умовами якої банк зобов'язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у відповідних кредитних договорах та додаткових угодах до них, укладених в межах цієї угоди і які є її невід'ємними частинами, загальний розмір позичкової заборгованості не повинен перевищувати 800 000 грн, термін дії угоди - до 06 жовтня

2016 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаною генеральною кредитною угодою, 09 жовтня 2013 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань вникла заборгованість, яка станом на 31 липня 2015 року становила 799 684 грн 73 коп., та яку ПАТ «Банк Камбіо» просило стягнути в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від

29 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Камбіо» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 16 травня

2016 року рішення Новопсковського районного суду Луганської області від

29 лютого 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк Камбіо» заборгованість за кредитним договором

№ 2ф-2013/980/1 від 09 жовтня 2013 року, укладеним в рамках генеральної кредитної угоди від 09 жовтня 2013 року, станом на 01 серпня 2015 року в загальному розмірі 799 684 грн 73 коп., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту в сумі 624 653 грн 65 коп.; прострочені відсотки за період з

05 червня 2014 року по 31 липня 2015 року в сумі 175 031 грн 08 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині солідарного стягнення з нього заборгованості, залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Луганської області від

16 травня 2016 року не оскаржується, а тому не підлягає перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що порука є припиненою на підставі ч. 4

ст. 559 ЦК України, оскільки строк виконання основного зобов'язання настав

08 жовтня 2014 року, а позивач з позовом звернувся лише у вересні

2015 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на момент звернення ПАТ «Банк Камбіо» до суду із даним позовом строк дії поруки не закінчився, оскільки ОСОБА_5 поручився перед банком за виконання обов'язків боржника за генеральною кредитною угодою, укладеною на строк до 09 жовтня 2016 року.

Висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 жовтня 2013 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_6 було укладено генеральну кредитну угоду № 2ф-2013/980, за умовами якої банк зобов'язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у відповідних кредитних договорах та додаткових угодах до них, укладених в межах цієї угоди і які є її невід'ємними частинами, загальний розмір позичкової заборгованості не повинен перевищувати 800 000 грн, термін дії угоди - до 06 жовтня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаною генеральною кредитною угодою, 09 жовтня 2013 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до положень п. 1 якого ОСОБА_7 поручився перед банком за виконання обов'язків ОСОБА_6 за генеральною кредитною угодою № 2ф-2013/980 від

09 жовтня 2013 року та кредитних договорів, що укладені та будуть укладатися в її межах, а також додаткових угод до неї, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якої боржник зобов'язується перед кредитором повернути кредит у сумі 800 000 грн 00 коп., сплатити відсотки за його користування в гривнях у розмірі 24 % відсотків річних, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в належному розмірі, якщо це передбачено та/або буде передбачено додатковими угодами, строком до

09 жовтня 2016 року, та у випадах передбачених кредитними договорами, а також виконати інші умови кредитних договорів та відшкодувати кредитору всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитних договорів.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором № 2ф-2013/980/1 від 09 жовтня

2013 року, укладеним в рамках генеральної кредитної угоди № 2ф-2013/980 від 09 жовтня 2013 року, утворилась заборгованість, яка станом на 01 серпня 2015 року становила 799 684 грн 73 коп. та складалась з: тіла кредиту - 624 653 грн 65 коп.; прострочених відсотків за період з 05 червня 2014 року по 31 липня 2015 року - 175 031 грн 08 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. Не допускається одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Враховуючи, що ОСОБА_4 своїх зобов'язань за генеральною кредитною угодою № 2ф-2013/980 від 09 жовтня 2013 року та укладеним в її рамках кредитним договором № 2ф-2013/980/1 від 09 жовтня 2013 року належним чином не виконував, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення вказаної заборгованості з боржника та поручителя.

Доводи касаційної скарги, що порука є припиненою, оскільки припинилось основне зобов'язання, є безпідставними, оскільки зі змісту договору поруки від 09 жовтня 2013 року вбачається, що ОСОБА_7 поручився перед банком за виконання ОСОБА_6 своїх обов'язків за генеральною кредитною угодою № 2ф-2013/980 від 09 жовтня 2013 року та кредитними договорами, що укладені в її межах, з терміном дії угоди до

06 жовтня 2016 року.

Посилання ОСОБА_7 на те, що основне зобов'язання, передбачене кредитним договором № 2ф-2013/980/1 від 09 жовтня 2013 року, припинилось 08 жовтня 2015 року не є підставою для припинення дії поруки ОСОБА_7, наданою за генеральною кредитною угодою

№ 2ф-2013/980 від 09 жовтня 2013 року зі строком дії до 06 жовтня

2016 року.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, вірно застосував норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_5 у касаційній скарзі, були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та при їх дослідженні і встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М. Коротун