Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа - Магдалинівський районний відділ земельних ресурсів, про визнання недійсними рішення та державного акта про право власності на земельну ділянку, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа - Магдалинівський районний відділ земельних ресурсів, про визнання недійсними рішення та державного акта про право власності на земельну ділянку, мотивуючи його тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,85 га у АДРЕСА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю без номеру від 03 березня 1997 року. Власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_5 При зверненні до відділу Держкомзему за отриманням кадастрового номеру на земельну ділянку позивач довідався про приватизацію ОСОБА_5 земельної ділянки, до складу якої помилково включена і його земельна ділянка площею 0,0840 га. Посилаючись на те, що при винесенні Топчинською сільською радою рішення про передачу ОСОБА_6 у власність земельної ділянки, не здійснено належного контролю за виділенням земельної ділянки у розмірі і в межах позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради від 26 лютого 2004 року № 90-16/24 в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 1,8395 га та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14 грудня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_5

У січні 2013 року ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом, посилаючись на те, що про існування державного акта без номера від 03 березня 1997 року на ім'я ОСОБА_4 він дізнався зі змісту його позовної заяви, у той час як право власності на спірну земельну ділянку виникло в нього у 1991 році, що більш ніж на 5 років раніше, ніж у ОСОБА_4, і вже на протязі майже 22 років він користується цією земельною ділянкою. Просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку без номера від 03 березня 1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_4

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року з урахуванням ухвали цього суду від 12 грудня 2013 року про виправлення описки, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 26 лютого 2004 року № 90-16/ХХІV в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 1,8395 га, розташовану у с. Топчине Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначену для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 26 від 14 грудня 2005 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Додатковим рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2014 року рішення Магдалинівського районного сулу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та додаткове рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року скасовано.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю від 03 березня 1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 45 від 26 вересня 1996 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Мд №1904.

В іншій частині рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованих по АДРЕСА_1 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 березня 1997 року.

Власником суміжної земельної ділянки площею 1,8395 га, розташованої у с. Топчине Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства, є ОСОБА_5 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 14 грудня 2005 року.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ДП без номеру, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за МД №10 від 09 квітня 1998 року, виданого на підставі рішення 4 позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року ОСОБА_5 надано у постійне користування земельна ділянка площею 1,8 га, розташована у с. Топчине Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно повідомлення відділу Держземагенства у Магдалинівському районі Дніпропетровської області за № 01-13/726 від 13 лютого 2013 року встановлено, що державний акт на право постійного користування землею серії ДП без номеру, який зареєстровано 09 квітня 1998 року за МД №10, видавався ОСОБА_5 на підставі рішення І позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, який зареєстровано 14 грудня 2005 року за № 26, видавався ОСОБА_5 на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 90-16/24 від 26 лютого 2004 року.

Земельна ділянка, позначена в наведених вище державних актах, є однією і тією ж земельною ділянкою.

Відповідно до повідомлення Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за № 01-42/1641/13 від 22 серпня 2013 року копія рішення VІ позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року на ім'я ОСОБА_5 відсутня.

У зв'язку з необхідністю отримання кадастрового номеру на земельну ділянку ОСОБА_4 18 червня 2012 року подав відповідні документи до відділу Держкомзему у Магдалинівському районі Дніпропетровської області.

З листа відділу Держкомзему у Магдалинівському районі Дніпропетровської області за № 0113/2050 від 26 лютого 2012 року вбачається, що здійснити присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку, яка передана у власність ОСОБА_4 на території с. Топчине Магдалинівського району Дніпропетровської області на час звернення не можливо, в зв'язку з наявністю накладок координат цієї земельної ділянки на координати суміжних земельних ділянок в АС ДЗК, що підтверджується результатами обмірів.

Згідно ситуаційної схеми, складеної ТОВ «Земляни», існує перетин земельних ділянок суміжних землекористувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, при цьому земельна ділянка ОСОБА_4 становить 0,3510 га і перетин земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складає 0,0840 га, що позбавляє ОСОБА_4 можливості отримати документи про присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки та здійснювати право власності на земельну ділянку володіння, користування та розпорядження.

З технічної документації по передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_5, яка виготовлена в 2005 році ТОВ «Земляни» вбачається, що при встановлені меж земельної ділянки в натурі та передачі на зберігання межових знаків згідно акту від 10 липня 2005 року, кадастрового плану та висновків землевпорядних організацій та органів місцевого самоврядування, - не встановлено порушення прав інших осіб.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Згідно повідомлення № 5125-15 від 04 лютого 2016 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, неможливо надання висновку судової земельно-технічної експертизи, оскільки неможливо виконати судову земельно-технічну експертизу у зв'язку з тим, що проведення необхідних робіт потребує застосування відповідних сертифікованих спеціалістів та стандартизованих геодезичних вимірювальних приладів і обладнання, однак в інституті судових експертиз відсутні сертифіковані спеціалісти, база даних та необхідне обладнання.

Факт суміжності та наявності накладання земельних ділянок не заперечується як самими сторонами, так і представниками органів Держкомзему та органів місцевого самоврядування.

Таким чином, переглядаючи рішення місцевого суду, апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що наявність накладення координат земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 одна на другу, яке виникло внаслідок помилок та плутанини в технічній документації органів Держкомзему та органів місцевого самоврядування суперечить вимогам закону та порушує права вказаних землевласників, у зв'язку з чим підлягають поновленню їх порушенні права, шляхом визнання недійсними державних актів на право власності з подальшим вирішенням питання правильної передачі їм земельних ділянок у власність.

Судом апеляційної інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов