Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 330/1543/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Федорець С.В.
Провадження № 22-ц/778/734/17 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.,

За участю секретаря: Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.10.2013 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Спадкоємицею після смерті ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, є ОСОБА_3.

13.05.2016 року до ОСОБА_3 було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред'явив свої вимоги, проте зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконала.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 31.05.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 36 395,51 грн., яка складається з наступного: 5 820,39 грн. - заборгованість за кредитом; 27 826,45 грн. - заборгованість за відсотками; 2 748,67 грн. - заборгованість з комісії.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.10.2013 року в розмірі 36 395,51 грн. та судовий збір в сумі 1 378 грн.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За нормами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що в матеріалах справи відсутні відомості про отримання спадкоємцем ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, щодо наявності у спадкодавця ОСОБА_4 на час смерті майна та одержання ОСОБА_3 у спадщину майна, його переліку та вартості, що унеможливлює стягнення.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № б/н від 25.10.2013 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 6).

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про видані картки та строк їх дії вбачається, що за укладеним кредитним договором № б/н від 25.10.2013 року було видано кредитну картку № НОМЕР_2, дата відкриття - 25.10.2013р., термін дії (місяць/рік) - 07/17.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 32-33).

Матеріали справи свідчать, що станом на дату смерті ОСОБА_4, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року, сума заборгованості за кредитним договором складає 4 292,12 грн., з яких: 4 162,29 грн. - заборгованість за кредитом, 129,83 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 5, 161).

Як видно з копії спадкової справи № 10/14 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, 21 січня 2014 року з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 звернулася його дочка - ОСОБА_3. Як зазначає ОСОБА_3 у заяві, після смерті батька залишилося спадкове майно, а саме: земельні ділянки, розташовані на території Рубанівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, грошові вклади колишнього СРСР та інше майно. Інших заяв не надходило. Свідоцтва про право на спадщину по вказаній спадковій справі не видавались (а.с. 101-121).

Як вбачається з відповіді в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 29.08.2017 року, на території Рубанівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області за ОСОБА_4 зареєстровані наступні земельні ділянки:

- площею 4,99 га згідно державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3 від 15.02.2005;

- площею 1,32 га згідно державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4 від 15.02.2005.

Вказані ділянки становлять одну земельну частку (пай) та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Нормативна грошова оцінка вищезазначених земельних ділянок, належних на праві приватної власності ОСОБА_4, не проведена (а.с. 175).

З відповіді в.о. начальника Регіонального сервісного центру МВС в Херсонській області від 10.08.2017 року вбачається, що згідно з даними автоматизованого обліку РЦС МВС в Херсонській області станом на 08.08.2017 року за громадянином ОСОБА_4 зареєстровано мотоцикл «ИЖ ЮПИТЕР 5К», 1985 року випуску, красного кольору, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_5, дата реєстрації 23.04.1985 (а.с. 177).

Згідно довідки про вартість земельної ділянки ТОВ «Власні землі», величина ймовірної ринкової вартості земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 4,99 га, що розташована на території Рубанівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області і є власністю ОСОБА_4 (державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 від 15.02.2005р.), станом на 27.10.2017 року склала 80 838 грн. без врахування ПДВ.

Відповідно до довідки про вартість земельної ділянки ТОВ «Власні землі», величина ймовірної ринкової вартості земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 1,32 га, що розташована на території Рубанівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області і є власністю ОСОБА_4 (державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4 від 15.02.2005р.), станом на 27.10.2017 року склала 24 024 грн. без врахування ПДВ.

Згідно довідки про вартість майна суб'єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_5 підсумкове значення ринкової вартості об'єкта оцінки - мотоциклу «ИЖ ЮПИТЕР 5К», 1985 року випуску, номерний знак НОМЕР_5, червоного кольору, кузов № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, станом на 27.10.2017 року склало суму 4 150 грн. (без ПДВ).

ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитор спадкодавця, дізнався про відкриття спадщини 01 березня 2016 року після отримання ухвали Великолепетиського районного суду Херсонської області від 24.02.2016 року по справі № 649/1163/15-ц за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою позовну заяву ПАТ КБ "ПриватБанк" повернуто позивачу.

13 травня 2016 року Банком до спадкоємця ОСОБА_3 направлено лист-претензію від 06.05.2016р. (а.с. 35, 36).

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При цьому згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Зазначена норма не встановлює певного порядку пред'явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов'язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов'язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

Разом з тим на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом із тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 12 квітня 2017 року по справі № 6-2962цс16.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що Банком пред'явлена вимога до спадкоємця з дотриманням встановленого Законом строку.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Отже, відповідач, як спадкоємець померлого позичальника, прийнявши спадщину, у силу ст.ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язана у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

Враховуючи, що сума заборгованості за кредитним договором станом на дату смерті позичальника складає 4 292,12 грн., стягненню зі спадкоємця підлягає саме ця сума. Крім того, колегія суддів наголошує, що вартість спадкового майна вище зазначеної суми, тому наявні усі підстави для стягнення цієї суми з відповідача на користь Банка.

За таких обставин колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір при поданні позову в сумі 1 378 грн. (а.с. 2) та апеляційної скарги в розмірі 1 515,80 грн. (а.с. 65, 75).

Апеляційним судом позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольняється частково, що становить 11,79 відсотки.

За таких обставин, відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню з відповідача судовий збір в загальній сумі 341,18 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 4 292 (чотири тисячі двісті дев'яносто дві) грн. 12 коп. та судовий збір в сумі 341 (триста сорок одна) грн. 18 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: