Справа №463/543/17
Провадження №2/463/925/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у звязку з подачею ним позовної заяви до ОСОБА_2, треті особи Міністерство юстиції України, Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання переміщення та утримання дитини за кордоном незаконним, повернення дитини в Україну, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення переміщення та утримання малолітньої ОСОБА_3, 21.12.2011р.н., з її матірю ОСОБА_2 незаконним, зобовязання ОСОБА_2 повернути малолітню ОСОБА_3 в Україну, визначивши граничний строк повернення 10 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили, поклавши на відповідача всі витрати, повязані з розглядом справи, виконанням даного рішення та поверненням дитини в Україну.

Разом з подачею позову, позивач подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору до ухвалення рішення по справі мотивуючи свою позицію скрутним матеріальним становищем. Крім того, є інвалідом третьої групи та згідно довідки про доходи не має змоги оплатити судовий збір. Також, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_3, 21.12.2011р.н. та матір ОСОБА_4, яка є непрацюючим пенсіонером.

Оглянувши матеріали справи, вивчивши клопотання позивача та долучені документи, суд вважає, що таке підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, за предявлення яких відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» належить до сплати всього 1280 грн.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Аналогічне положення закону міститься в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

В аспекті цих норм, звільнення від сплати судового збору є крайнім заходом, який застосовується у випадку, коли неможливо надати відстрочку або розстрочку сплати судового збору.

Як вбачається з поданих заявником документів (а.с.6), останній є інвалідом 3 групи та за вирахуванням аліментів, отримує допомогу від 761,60 грн. до 840,50 грн. Крім того, до матеріалів справи долучено копію пенсійного посвідчення матері позивача.

Вказані обставини дають підстави для висновку про те, що сплата судового збору в повному розмірі і одразу, враховуючи майновий стан позивача негативно вплине на його фінансове становище.

Незважаючи на це, останній є особою працездатного віку та взмозі працювати і отримувати доходи.

Практика Європейського суду з прав людини, на яку посилається позивач визначає вимогу про сплату судового збору як певний барєр, що має завадити поданню необґрунтованих та безпідставних позовів, звідки слідує, що отримавши відповідну заяву, суд має не тільки детально оцінити вартість позову та правильність його визначення й сплати, а й надати оцінку предмету, суті позовних та інших вимог, значенню для особи тих прав та інтересів, які вона намагається захистити в суді, наявності строків для захисту таких прав та іншим чинникам, які складуть уявлення судді про обґрунтованість заяви і наявність підстав для її прийняття. Комплексна оцінка вказаних обставин дасть суду можливість за внутрішнім переконанням прийняти рішення про задоволення чи відмову в задоволенні клопотання про звільнення, зменшення та/або розстрочення чи відстрочення сплати судового збору.

В п. 53 рішення від 19.06.2001р., прийнятого у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини зазначив, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обовязків», пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом.

В цій же справі (п. 55) ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти

У справі яка розглядається встановлені законом обмеження у виді сплати судового збору за подання позовної заяви мають розумну пропорційність в аспекті застосованих позивачем засобів, які останній прагне досягнути та не можуть вважатись завідомо непомірним тягарем для позивача, у звязку з чим, поряд з комплексною оцінкою всіх обставин справи, підстав для застосування крайнього заходу у виді звільнення від сплати судового збору суд не вбачає.

Враховуючи фінансове становище позивача та його можливість отримувати доходи, таким, що не завдасть обмежень його праву доступу до суду суд вважає відстрочку сплати судового збору, через що за подання згаданого позову позивачу надає саме відстрочку, а не звільнення від сплати судового збору.

Керуючись ст.82 ч 1 ЦПК України, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд -

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити частково.

Відстрочити позивачу ОСОБА_5 сплату судового збору в розмірі 1280 грн. за подачу позовної заяви до ОСОБА_2, треті особи Міністерство юстиції України, Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання переміщення та утримання дитини за кордоном незаконним, повернення дитини в Україну до ухвалення судового рішення по справі.

Суддя: Леньо С. І.