Провадження №22-ц/784/1394/17
Справа номер 489/5915/16-ц Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження номер 22-ц/784/1394/17 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 13 квітня 2017 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Науковий-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» (далі ДП «Зоря»-«Машпроект») про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

30 листопада 2016 року ОСОБА_3 предявив зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

З 07 лютого 2012 року по 31 жовтня 2016 року він працював на посадах економіста з митних операцій та техніка з митних операцій відділу імпортної логістики ДП «Зоря»-«Машпроект».

31 жовтня 2016 року наказом директора з персоналу та науково-технічної інформації ДП «Зоря»-«Машпроект» №2322-08-к його звільнено у звязку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Позивач зазначав, що його звільнення було проведено з порушенням вимог ст.49-2 КЗпП України, а тому є незаконним.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 31 жовтня 2016 року №2322-08-к про його звільнення з посади техніка з митних операцій відділу імпортної логістики ДП «Зоря»-«Машпроект», поновити його на даній посаді, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, ДП «Зоря»-«Машпроект» вказувало, що при звільненні позивача було дотримано вимоги трудового законодавства, а тому просило відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 13 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що він є безпідставним.

Між тим, з таким висновком суду неможна погодитися, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 07 лютого 2012 року був прийнятий на посаду економіста з митних операцій відділу імпортної логістики ДП «Зоря»-«Машпроект» на час знаходження у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_5

24 вересня 2013 року переведений на посаду техніка з митних операцій вказаного відділу (а.с.173).

Згідно з наказом генерального директора ДП «Зоря»-«Машпроект» №225 від 22 липня 2016 року «Про оптимізацію структури управління служби директора по закупівлях», з урахуванням змін до нього на підставі наказу №227 від 26 липня 2016 року, прийнято рішення про скорочення штатної одиниці техніка з митних операцій (а.с.79-87).

Відповідно до протоколу №76 комісії з розгляду переважного права на залишення на роботі від 03 серпня 2016 року, питання щодо переважного права на залишення на роботі щодо ОСОБА_3 не розглядалося, тому що скороченню підлягала одна наявна штатна одиниця техніка з митних операцій, яку він займав (а.с.88).

05 серпня 2016 року ОСОБА_3 попереджено про скорочення штатної одиниці та ознайомлено з наявними на підприємстві вакантними посадами (а.с.89-104).

Але про наявність вакантної посади економіста зі збуту, яка була введена в штатний розпис 03 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 ознайомлено не було (а.с.127, 133).

28 жовтня 2016 року цеховим комітетом профспілки цеху УМТО надано згоду на звільнення ОСОБА_3 за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.105).

31 жовтня 2016 року наказом директора з персоналу та НТІ ДП «Зоря»-«Машпроект» №2322-08-к ОСОБА_3 звільнений з займаної посади у звязку з скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.78).

Заробітна плата позивача у серпні 2016 року склала 3506,21 грн. за 20 робочих днів, а у вересні 2016 року 2785,79 грн. за 16 робочих днів. 9 днів у зазначені місяці позивач перебував у відпустці (а.с.35, 76-77).

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, у тому числі у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

За правилами ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, зазначеним у частині другій цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При цьому вимогами ч.2 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України передбачено, що звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Одночасно з попередженням про звільнення власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до розяснень, що надані в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними ним у постановах від 01.04.2015 р. у справі №6-40цс15 та від 01.07.2015 р. у справі №6-491цс15, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Звільнення позивача відбулося з порушенням вимог ст.49-2 КЗпП України, оскільки йому не були запропоновані всі вакантні посади, які він може виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи.

Посилання відповідача на те, що позивач сам повинен був дізнаватися у відділі кадрів про наявність вакантних посад не ґрунтується на вимогах закону. Повідомлення про такі посади є обовязком роботодавця.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_3 не може виконувати обовязки економіста зі збуту, а тому йому ця посада і не пропонувалася, ІНФОРМАЦІЯ_1, кваліфікація та досвід роботи для цієї посади, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідач має два дипломи спеціаліста про отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство», кваліфікація юрист та за спеціальністю «Фінанси і кредит», кваліфікація спеціаліст з фінансів, працював у відповідача на посадах економіста з митних операцій та техніка з митних операцій відділу імпортної логістики.

Згідно з Випуском 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 р. №336 з наступними змінами, оскільки у відповідача відсутня на підприємстві посадова інструкція економіста зі збуту, кваліфікаційними вимогами для зайняття даної посади є: повна вища освіта відповідного напряму підготовки (спеціаліст) без вимог до стажу роботи.

Отже, враховуючи викладене, позивач міг розраховувати на зайняття посади економіста зі збуту і відповідач повинен був запропонувати йому цю посаду.

За такого, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Оскільки звільнення позивача було незаконним, то позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення від 31 жовтня 2016 року та поновлення на роботі з дати звільнення підлягає задоволенню у повному обсязі, але про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди частково.

Колегія суддів, виходячи з положень постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 р. №100, приймає до уваги довідку про заробітну плату позивача від 24.01.2017 р. №121, яка складена з урахуванням вказаної постанови, а не довідку №120, по якій здійснив розрахунок позивач.

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2016 року по 21 червня 2017 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 27 790 грн.02 коп. (сума зазначена без утримання податків та інших обовязкових платежів): 174,78 грн. (середньоденний заробіток) х 159 робочих днів.

Що ж стосується моральної шкоди, то на думку колегії суддів сума відшкодування з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача буде достатньою у вигляді 300 грн.

Оскільки рішення суду скасоване, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції судовий збір у сумі 1157 грн.52 коп.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 13 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора з персоналу та НТІ ДП «Зоря»-«Машпроект» №2322-08-к від 31 жовтня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади техніка з митних операцій відділу імпортної логістики у звязку з скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_3 на посаді техніка з митних операцій відділу імпортної логістики державного підприємства «Науковий-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» з 31 жовтня 2016 року.

Стягнути з державного підприємства «Науковий-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2016 року по 21 червня 2017 року у сумі 27 790 грн.02 коп. (сума зазначена без утримання податків та інших обовязкових платежів).

Стягнути з державного підприємства «Науковий-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» на користь ОСОБА_3 300 грн. моральної шкоди.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з державного підприємства «Науковий-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» на користь ОСОБА_3 1157 грн.52 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуючий: Судді: