Справа № 346/605/17
Провадження № 22-ц/779/843/2017
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів Малєєва А.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

за участю представника відповідачів - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 29 березня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ПАТ «Кредобанк» звернувся в суд із позовом, в якому просив стягнути з відповідачів ОСОБА_3Д.(основного позичальника) та ОСОБА_4В.(поручителя) в солідарному порядку борг за кредитним договором №07А/3/2009 від 03.03.2009 року в розмірі 17661,56 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 березня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Кредобанк» відмовлено за спливом позовної давності.

На вказане рішення ПАТ «Кредобанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт не погоджується із висновком суду про початок перебігу строку позовної давності з дати останнього погашення заборгованості, оскільки судом невірно надано правову оцінку пункту 7.1 Кредитного договору та графіку погашення заборгованості, згідно яких останній платіж повинен бути внесеним 01.03.2012 року, а строк дії договору визначено до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Крім того, вважає, що оскільки кредитний договір не припинив свою дію, то і договір поруки є чинним. З наведених підстав вважає, що суд помилково відмовив у позові, застосувавши позовну давність. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник апелянта повторно в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, тому справу слід розглянути у відсутності представника апелянта.

Вислухавши доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Судом встановлено, що 03 березня 2009 року між ПАТ Кредобанк та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №07А/3/2009, згідно якого останньому надано кредит в сумі 6000 гривень з кінцевим терміном погашення до 01 березня 2012 року зі сплатою відсотків та комісії за користування кредитом в розмірі, строки та на умовах, передбачених договором(а.с.4-6).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 02.03.2009 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №07А/3/2009-Р, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання умов основного зобовязання(а.с.6).

Відповідач ОСОБА_3 умови кредитного договору не виконав.

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 08 вересня 2016 року заборгованість ОСОБА_3 становить 17661,56 грн., з яких: 5320, 29 неповернута сума кредиту; 4365,24 грн. прострочені відсотки; 7976,03 заборгованість по пені, що підтверджується розрахунком заборгованості(а.с.10-13).

У поданому запереченні представник відповідача просив застосувати позовну давність та з цієї підстави відмовити в позові(а.с.37).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Кредобанк», суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, відповідач заявив про застосування позовної давності, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки(стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14).

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, а тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Суд вірно встановив, що після сплати платежу в сумі 167,67 грн. у березні 2010 року ОСОБА_3 з цього моменту припинив виконувати зобовязання за кредитним договором. Згідно кредитного договору та графіку погашення кредиту останній платіж по кредиту повинен був бути здійснений відповідачем у березні 2012 року. Отже, відповідно до вищевказаної правової позиції Верховного Суду України, трирічний строк позовної давності щодо цього платежу почався з квітня 2012 року і закінчився у квітні 2015 року, тим більше закінчився строк позовної давності щодо попередніх щомісячних зобовязань.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся тільки у лютому 2017 року, тобто після закінчення строку позовної давності.

Незважаючи на те, що суд помилково вважав, що днем початку перебігу строку позовної давності є 01 травня 2010 року, а днем його закінчення - 01 травня 2013 року, проте це не впливає на правильність висновку суду про відмову в позові за спливом позовної давності, оскільки у будь-якому випадку строк позовної давності пропущено.

Враховуючи вимоги ст.266 ЦК України, якою передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність спливла також щодо додаткової вимог про стягнення заборгованості за кредитом з поручителя.

Враховуючи наведене суд дійшов правильного висновку про відмову в позові за спливом позовної давності.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості.

Підстав для його скасування та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» - відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_5

ОСОБА_6