УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКафідової О.В.,
суддів: Гримич М.К., Леванчука А.О.,Закропивного О.В., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний житловий комплекс», приватного підприємства «Тензор», третя особа - Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про зобов'язання виконати умови договору, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницький регіональний житловий комплекс», приватного підприємства «Тензор», третя особа - Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», у якому просив суд:

- зобов'язати відповідачів виконати зобов'язання за договором про інвестування в будівництво житла № 02/10 від 04 червня 2013 року шляхом здійснення будівельних робіт по комплектації квартири АДРЕСА_1;

- привести будинок по АДРЕСА_1 в цілому у відповідність до проекту, державних будівельних норм і стандартів, санітарних і гігієнічних норм;

- стягнути з відповідачів солідарно понесені позивачем у справі судові витрати.

Вимоги позову ОСОБА_6 обґрунтував неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань за договором про інвестування в будівництво житла № 02/10 від 04 червня 2013 року.

Обґрунтовуючи своє звернення саме до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, з урахуванням того, що місце реєстрації відповідачів не у Жмеринському районі Вінницької області, позивач керувався ч. 8 ст. 110 ЦПК України.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року, позовну заяву повернуто ОСОБА_6 для подання до належного суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, встановив, що дана справа не підсудна Жмеринському міськрайонному суду Вінницької області, а тому позовну заяву повернув позивачеві для подання до належного суду.

При цьому, міськрайонний суд виходив з того, що підсудність даної справи Жмеринському міськрайонному суду Вінницької області на підставі ч. 8 ст. 110 ЦПК України, за вибором позивача, не може бути визначена, оскільки у договорі № 02/10 від 04 червня 2013 року про інвестування в будівництво житла не зазначене місце його виконання, а також не зазначено, що через особливість договору його можна виконати лише в м. Жмеринка. Відповідно до п. 8.2 договору № 02/10 від 04 червня 2013 року про інвестування в будівництво житла, цей договір не розглядається сторонами як договір купівлі-продажу, виконання робіт або надання послуг.

Суд дійшов висновків, що позивачем не наведено підстав для розгляду справи за місцем виконання зобов'язань, з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 532 ЦК України, тому, виходячи з специфіки спірних відносин, підсудність справи має визначатись за загальними правилами підсудності.

Апеляційний суд визнав такі доводи суду першої інстанції обґрунтованими.

Повністю з такими висновками судів погодитися не можна. Зокрема, з висновками про необхідність застосування в даному випадку положень п. 5 ч. 1 ст. 532 ЦК України, якими передбачено, що якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання проводиться за іншими зобов'язаннями - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Як наслідок - відповідний позов ОСОБА_6 необхідно подавати за адресою реєстрації відповідачів.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 532 ЦК України передбачено, що якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання проводиться за зобов'язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна.

Вбачається, що якщо місце виконання зобов'язання не встановлене сторонами в договорі, не визначене законодавством та не може бути встановлене виходячи із суті зобов'язання, воно залежить від предмету зобов'язання.

Зобов'язання про передання нерухомого майна виконуються за місцезнаходженням цього майна. При цьому, в даному випадку мова йдеться не тільки про передання нерухомого майна у власність, але і надання його у користування або в повне господарське відання, оперативне управління тощо.

Разом з тим, оформлення актів приймання-передачі об'єкту нерухомості може відбуватися і в іншому місці (в банку, нотаріальній конторі тощо), але це сторони мають узгодити в договорі.

За правилами ч. 8 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

У п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст. 109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (ст. 110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч. 14 ст. 110 ЦПК України).

Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

З наявних у матеріалах справи документів (а. с. 2, 9, 32) вбачається, що позивач наголошував на тому, що умови вказаного вище договору інвестування передбачають передачу нерухомості та здійснення належного будівництва за чітко визначеною адресою (п. п. 2.1, 3.1, 3.4 договору інвестування) і ч. 8 ст. 110 ЦПК України до спірних правовідносин підлягає застосуванню.

Оспорювані в касаційному порядку судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не містять спростування вказаних посилань ОСОБА_6, а також мотивів, з яких суди виходили, застосовуючи п. 5 ч. 1 ст. 532 ЦК України і залишаючи поза увагою положення п. 1 ч. 1 ст. 532 ЦК України.

За таких обставин, відсутні підстави вважати ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій законними та обґрунтованими.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять договору про інвестування в будівництво житла № 02/10 від 04 червня 2013 року, незважаючи на те, що він входить до переліку додатків позовної заяви (а. с. 2, зворот), та те, що міськрайонним судом позивачеві додатки до позову разом з ухвалою про повернення позовної заяви не поверталися (а. с. 5).

Наведене виключає можливість перевірки касаційним судом доводів позовної заяви, апеляційної скарги та касаційної скарги у повному обсязі, однак такі доводи мають суттєве значення та від їх обґрунтованості/безпідставності залежить правильне визначення підсудності даного спору.

Відповідно до ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Оспорювані в касаційному порядку ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи до міськрайонного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року скасувати, питання про відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.В. Кафідова
Судді:М.К. Гримич О.В. Закропивний А.О. Леванчук Т.О. Писана