РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

08.06.2017 року Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ПАТ «Страхова Компанія «ДІМ Страхування», ОСОБА_2

про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Страхова Компанія «ДІМ Страхування» () на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 63043,57 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на лікування в розмірі 70142,07 гривень; збитки, пов'язані з постійною втратою працездатності в розмірі 164480,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 200000,00 гривень.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 вересня 2012 року близько 00 год. 55 хв. м. Львові на перехресті вулиць Стрийська - Наукова - Хуторівка водій автомобіля ДЕУ, реєстраційний номер ВС 4220 AT, ОСОБА_2 порушив вимоги п. п. 1.5., 2.3., 12.3. Правил дорожнього руху України, в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_1, який переходив проїзну частину дороги. В результаті пригоди ОСОБА_1 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння у вигляді відкритого багато уламкового перелому обох кісток правої гомілки з розчавленням м'яких тканин, закритого багато уламкового перелому обидвох кісток лівої гомілки, обширних ран на животі, саден на голові.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та звільнено від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 року».

За наслідками отриманих травм ОСОБА_1 був наданий статус інваліда, а саме: з січня 2013 року по лютий 2015 року - 2 групи інвалідності, з лютого 2015 року по теперішній час - 3 групи інвалідності, а також призвело до неможливості виконувати ним трудові обов'язки та необхідності здійснювати лікування свої коштом.

Злочинними діями ОСОБА_2, ОСОБА_1 як, потерпілому спричинена матеріальна та моральна шкода. Витрати на лікування у відповідності до наданих чеків складають 70142,07 гривень, а шкода, пов'язана зі стійкою втратою працездатності складає 264480,00 гривень.

Окрім матеріальних збитків, неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_2 також завдано ОСОБА_1 немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які негативно вплинули на життя потерпілого, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, «страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. В подальшому, ОСОБА_1 був вимушений проходити довготривале лікування, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури. Впродовж всього періоду лікування потерпілий почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов, спричинених отриманими травмами. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (неможливість самостійно пересуватись, довготривале стаціонарне лікування, відвідування лікарів, медичних комісій та інше), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Моральну шкоду оцінює у сумі 200000 гривень.

На неодноразові прохання ОСОБА_1 та його дружини до ОСОБА_2 добровільно відшкодувати збитки або ж надати фінансову допомогу у лікуванні, були проігноровані останнім.

Так як цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент пригоди була застрахована у ПАТ «Страхова Компанія «ДІМ Страхування»(страховий поліс АВ/6186314), то, з метою отримання відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова Компанія «ДІМ Страхування» з відповідною заявою та подав відповідні документи з метою отримати страхове відшкодування. Однак, ПАТ «Страхова Компанія «ДІМ Страхування» частково виплатило страхове відшкодування у розмірі 36956,43 гривень, а різниця становить 63043,57 гривень.

Оскільки відповідачі в добровільному порядку відмовляються відшкодовувати шкоду, а тому ОСОБА_1 змушений звернутися в суд за захистом свого права. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив позивач та представник позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 23 вересня 2012 року близько 00:55 год., керуючи автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись ним у м. Львові по вул. Стрийській у напрямку до виїзду за межі м. Львова, у темну пору доби, наближаючись до перехрестя вул. Стрийська-Наукова-Хуторівка, порушив вимоги Розділу 1 п.1.5; Розділу 2 п.п. 2.3 б), д); Розділу 12 п.12.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді настання обєктивної видимості пішохода ОСОБА_1, який переходив проїзну частину дороги вказаного перехрестя зліва на право за напрямком руху його автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на нього.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,ОСОБА_1 спричинено травму тіла у вигляді відкритого багато уламкового перелому обидвох кісток правої гомілки, з розчавленням мяких тканин, закритого багато відламкового перелому обидвох кісток лівої гомілки, обширних ран на животі, саден на голові, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння.

Вироком Франківського районного суду м.Львова від 21.06.2016 р.(справа №465/3727/13-к) ОСОБА_2 за вказаним фактом визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. та на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання. Вирок вступив в законну силу і не є скасованим

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.22 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У своїй Постанові № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного Суду України зазначив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1187 ЦК України визначено: шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), але, в той же час, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор, тощо).

Згідно ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Стаття 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо . У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно ч.1,ч.2 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати

У судовому засіданні встановлено, що підтверджується матеріалами справа, що вказаними діями ОСОБА_2, ОСОБА_1 спричинена матеріальна та моральна шкода.

За наслідками отриманих травм ОСОБА_1 був наданий статус інваліда, а саме: з січня 2013 року по лютий 2015 року - 2 групи інвалідності, з лютого 2015 року по теперішній час - 3 групи інвалідності, що підтверджується відповідними довідкам МСЕК(а.с.8-12), а також призвело до неможливості виконувати ним трудові обов'язки так як на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 працював комплектувальником товарів у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АГРОСАХІНВЕСТ-2002», що підтверджується довідкою вих. №01 від 10.01.2013 року(а.с.13), що призвело до необхідності здійснювати лікування за власні кошти.

Як вбачається із поданих чеків та рецептів, долучених до матеріалів справи, ОСОБА_1 поніс витрати на лікування в сумі в розмірі 70142,07 гривень.

Згідно довідки про доходи від 8 жовтня 2012 року(а.с.14), середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за три останні місці до пригоди становила 1116,67 гривень.

Відповідно до ст. 1197 ЦК України, оскільки зазначений дохід потерпілого є меншим за п'ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, то розмір втраченого доходу суд обчислює виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, тобто 5 х 1102,00 (мінімальна заробітна плата на день ДТП) = 5510,00 гривень.

В статусі інваліда 2 та 3 груп ОСОБА_1 перебуває з січня 2013 року по теперішній час, тобто 48 місяців, а тому суд вважає, що розмір шкоди, пов'язаної зі стійкою втратою працездатності буде становити 264480,00 гривень (5510,00 х 48 = 264480,00 грн.).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити Страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Згідно ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст.1 Закону України «Про страхування» страхування-це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб в разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст.9 даного Закону України страхова сума-грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобовязаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата-грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно Правил страхування страховика які є невід'ємною частиною договору страхування, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій особі, або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 15.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхування відповідальності за шкоду заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах( договір 1 типу).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із полісу АВ/6186314 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів(а.с.15)видно, що відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2 - ОСОБА_2, було застраховано в ПАТ «Страхова Компанія «ДІМ Страхування». Строк дії даного Полісу охоплює період події даного ДТП. А тоому з метою отримання відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова Компанія «ДІМ Страхування» з відповідною заявою та подав відповідні документи з метою отримати страхове відшкодування.

Як вбачається із виписки по картковому рахунку АТ «Ощадбанк» за період з 01.01.2017 року по 28.04.2017 року ОСОБА_1, що ПАТ «Страхова Компанія «ДІМ Страхування» частково виплатило страхове відшкодування у розмірі 36956,43 гривень.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, вирішуючи питання стягнення матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «Страхова Компанія «ДІМ Страхування» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 63043,57 гривень(100000 грн. - 36956,43 грн. = 63043,57 грн.), та з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню витрати на лікування в розмірі 70142,07 гривень; збитки, пов'язані з постійною втратою працездатності в розмірі 164480,00 гривень(264480,00 грн. - 100000 грн. = 164480,00 грн.), оскільки відповідає фактичним обставинам, матеріалам справи, умовам договору і вимогам закону.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а саме: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»при заподіянні особі моральної шкоди обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Судом встановлено, що позивачу дійсно було заподіяну моральна шкода, яка полягала в тому, що внаслідок вчинення злочину йому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння у вигляді відкритого багато уламкового перелому обох кісток правої гомілки з розчавленням м'яких тканин, закритого багато уламкового перелому обидвох кісток лівої гомілки, обширних ран на животі, саден на голові, внаслідок чого тривалий час перебував на лікуванні і не міг належним чином себе обслуговувати, був порушений звичний розпорядок його життя, переніс сильний психоемоційний стрес, позбавлений повноцінного та звичного способу життя.

При призначенні розміру суд враховує характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, та на підставі всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин провадження, встановивши причинний зв'язок між скоєним злочином та шкодою, яка настала, а також характер та розмір шкоди, врахувавши душевні страждання позивача, який отримав тяжкі тілесні ушкодження, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості.

Заявлений позивачем розмір 200000 гривень моральної шкоди, суд вважає завищеним, та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 суму завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 50000 гривень.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволенні позовних вимог частково.

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Страхова Компанія «ДІМ Страхування» слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. та з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 2846,22 грн..

Керуючись ст.ст. 3,4, 10,27,31,57-60,84,88,169,209,212-215,224-226 ЦПК України, суд -

вирішив:

позов частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Страхова Компанія «ДІМ Страхування» () на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 63043,57 гривень

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Страхова Компанія «ДІМ Страхування» () судовий збір у розмірі 640,00 гривень в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в розмірі 70142,07 гривень; збитки, пов'язані з постійною втратою працездатності в розмірі 164480,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень, а всього разом 284622,07 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2846,22 гривень в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте Франківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.