26.06.2017 року Провадження №2/425/185/17
Справа №425/360/17
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар: Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання,
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення 23 років.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились.
Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказувала на те, що правові наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі, а їх роз'яснення судом вона не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 15 червня 2017 року та 26 червня 2017 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання.
Позиція позивача полягала у тому, що її батьки розлучились, і після розірвання їх шлюбу вона проживала з матір'ю. На даний час позивач продовжує навчання на денному відділенні навчального закладу, і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, але відповідач, який має можливість надавати таку допомогу, добровільно її не здійснює.
А суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з огляду на дані свідоцтва про її народження являється рідною донькою ОСОБА_2 (а.с.5).
Згідно довідки №06 від 18 січня 2017 року, ОСОБА_1 з 01 вересня 2014 року навчається на неповному державному забезпеченні у Золотівському професійному ліцеї на денній формі навчання, із строком закінчення навчання: по 30 червня 2017 року (а.с.7).
ОСОБА_1 проживає разом із матір`ю та братом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).
У зв`язку із продовженням навчання не денному відділенні навчального закладу, ОСОБА_1, потребує матеріальної допомоги (а.с.1-2).
Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними виник спір щодо виконання відповідачем як батьком обов'язку з утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, і який батько, не виконує у добровільному порядку.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів:
Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.
Поряд з цим, згідно з положеннями частини першої статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Отже, тільки за наявності вказаних у частині першій статті 199 Сімейного кодексу України умов, як виключення із загального правила, обов'язок батьків щодо утримання дитини після досягнення нею повноліття, може виникнути знову.
При цьому, застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у постанові №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", зокрема у пункті 20, в частині того, що: обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Так, судом встановлено, що позивач, яка є донькою відповідача на день звернення до суду досягла повних 18 років, але не досягла 23 і до нині (а.с.1-2,3,5).
З першого вересня 2014 року, ОСОБА_1 продовжує навчання, зокрема навчається у Золотівському професійному ліцеї, на денній формі навчання та являється студентом 3-го курсу. При цьому, навчання розраховано до 30 червня 2017 року (а.с.7).
Суд вважає встановленою і ту обставину, що ОСОБА_1 у зв'язку із навчанням має потребу у матеріальній допомозі, оскільки: будь-яка повнолітня особа має потребу в одязі, взутті, їжі, відпочинку; вона навчається на денній формі, що передбачає додаткове витрачання часу на виконання домашніх завдань і після прослуховування лекцій, а тому виключає за загальним правилом, можливість отримання заробітку своєю працею.
Тому, за таких обставин, суд вважає що у відповідача, як батька ОСОБА_1, дійсно виник обов'язок з її утримання, внаслідок продовження нею навчання та потребою у зв'язку із цим у матеріальній допомозі, а також наявності у нього можливості її надавати. Тут суд виходить із того, що в матеріалах справи не має жодних доказів того, що ОСОБА_2 втратив працездатність є недієздатним чи має обмежену цивільну дієздатність або ж має такі потреби, які вказують на відсутність у нього можливості надати матеріальну допомогу.
В силу положень частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню доньку чи сина, які продовжують навчання, мають як самі дочка чи син, які продовжують навчання, так і той із батьків, з якими вони проживають.
Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_1 знаходиться на утриманні матері ОСОБА_5 (а.с.1-2,4), суд вважає, що вона має право на стягнення аліментів з ОСОБА_2, на своє утримання, як такої, що продовжує навчання і потребує у зв'язку із цим матеріальну допомогу, з дати подання позову і до припинення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають присудженню з відповідача, суд виходить з наступного:
Відповідно до положень частини 1 статті 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню доньку у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених статтею 182 Сімейного Кодексу України.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 Сімейного кодексу України).
Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню.
При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоров'я дитини чи відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі.
В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" складає 640 гривень, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави.
Отже, керуючись статтями 1-4,8,15,57-64,88,179,185,196,208,209,212-215,224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; паспорт серії НОМЕР_1, виданий Лисичанським МВ УДМС України в Луганській області 18 листопада 2014 року; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу, щомісяця, починаючи стягнення з 13 лютого 2017 року і до припинення ОСОБА_1 навчання у Золотівському професійному ліцеї, але не більше як до 30 червня 2017 року.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів, в межах суми виплат за один місяць, допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Д.С. Коваленко