РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/1607/17

Пров. №2/766/5435/17

06.06.2017 року, Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Хайдарової І.О.,

за участю секретаря Щербань А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурс" в особі Південної міжрегіональної філії, треті особи: Головне управління юстиції у Донецькій області управління державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень, Управління національної поліції в Херсонській області, про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов"язання видати майно,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив витребувати автомобіль марки DAIMLER-BENZ250, 1986 року випуску, синього кольору, двигун б/н кузов №WDB1260341A242066, тип кузову легковий седан, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯНВ №092914, виданого 15.04.2000 року МРЕВ ДАІ м. Донецька з чужого незаконного володіння ДП МВС України «Інформ-Ресурс» Південна міжрегіональна філія; зобовязати відповідача видати безоплатно за послуги по зберігання транспортного засобу, який знаходиться на спеціальному майданчику; стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що є особою переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. 20.01.2015 року він рухався на своєму автомобілі марки DAIMLER-BENZ250, 1986 року випуску, синього кольору, двигун б/н кузов №WDB1260341A242066, тип кузову легковий седан, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯНВ №092914, виданого 15.04.2000 року МРЕВ ДАІ м. Донецька, який було вилучено та затримано і передано на тимчасове зберігання на спеціальний майданчик м.Цюрупинська інспектором ДПР ДАІ м.Херсона ОСОБА_2 Підставою затримання транспортного засобу в акті вказано «державна виконавча служба міського управління юстиції м.Донецька». Усно йому було розяснено, що автомобіль арештовано на підставі постанови державного виконавця.

Представником відповідача подані письмові заперечення на позов, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухав пояснення позивача, його представника, представників відповідача та третьої особи, дослідив матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що транспортний засіб марки DAIMLER-BENZ250, 1986 року випуску, синього кольору, двигун б/н кузов №WDB1260341A242066, тип кузову легковий седан, належить позивачеві ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯНВ №092914, виданого 15.04.2000 року МРЕВ ДАІ м. Донецька.

20.01.2015 року о 10-45 год. у м. Цюрупинськ, начальником спец. Майданчика ОСОБА_4 в присутності водія/власника ОСОБА_3, здійснив огляд та прийняв на зберігання транспортний засіб марки DAIMLER-BENZ250, 1986 року випуску, синього кольору, двигун б/н кузов №WDB1260341A242066, тип кузову легковий седан, що належить позивачеві ОСОБА_3 Підставою для тимчасового затримання є ДВС ГУЮ м. Донецьк.

Відповідно до відповіді ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області на заяву ОСОБА_5 №2822 від 12.02.2015 р., згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області перебував на виконанні виконавчий лист №2/0508/104/2012, виданий 06.08.2013 Ворошиловським районним судом м. Донецька, про стягнення солідарно з фізичної особи підприємця ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 на користь ПАТ "ВТБ Банк" в особі відділення Донецька регіональна дирекція "ПАТ "ВТБ Банк", заборгованості за кредитним договором в сумі 4 403 767,75 грн. Зазначене виконавче провадження 03.07.2014 відповідно до п.4 ч.І ст.47 Закону України Про виконавче провадження було завершено у зв'язку з відмовою стягувача здійснити авансування витрат на проведення виконавчих дій. Оригінал виконавчого документа разом з постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві направлено на адресу ПАТ "ВТБ Банк", копію постанови -боржнику. Надати більш детальну інформацію щодо зазначеного виконавчого провадження неможливо у звязку з тим, що матеріали виконавчого провадження перебувають на території на якій на даний час проводиться активна фаза АТО, а відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Донецькій області переміщено на територію, підконтрольну Українській владі.

Згідно відповіді ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області на звернення ОСОБА_5 №К-355-3113 від 28.11.2016 р., згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебував виконавчий лист №2/0508/104/2012, виданий 12.12.2011 Ворошиловським районним судом м.Донецька, про солідарне стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 на користь ПАТ "ВТБ Банк", заборгованості за кредитним договором в сумі 550987,52 доларів СІЛА, 52 центи (ВП №36897079). Виконавче провадження було завершено 03.07.2014 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яким не передбачено звільнення майна з-під арешту. Повторно виконавчий документ на виконання не предявлявся. Для завершення його у звязку із скасуванням рішення, яке підлягало виконанню, відповідно до рішення суду від 17.12.2015 (п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження») не має підстав. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21.06.2016 №242/686/16-ц зобов'язано державного виконавця зняти арешт з рухомого майна ОСОБА_3, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №40618323 від 15.11.2013. На виконання данної ухвали від 21.06.2016 №242/686/16-ц державним виконавцем винесено постанову від 22.07.2016 про звільнення майна боржника з-під арешту, яку направлено до начальника регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області рекомендованим листом з повідомленням. У звязку з викладеним, підстави для продовження арешту спірного автомобілю органами поліції - відсутні.

Відповідно до листа Головного управління національної поліції у Херсонській області від 27.09.2016 р. №7/к-264 повідомлено ОСОБА_5 про те, що під мас проведення службового розслідування зясовано, що згідно вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» 24.01.2015 за вих. № 65 до УДВС ГУЮ в Донецькій області направлено повідомлення про затримання та місце знаходження транспортного засобу «DAIMLER-BENZ250», державний номерний знак НОМЕР_1, зазначений транспортний засіб знаходиться на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Херсонська область, Олешківський район, м. Олешки, вул. Гвардійська, 160 та нікому не передавався. Крім того інформовано, що відповідно до вимог Закону України «Про національну поліцію України», постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» та наказу МВС України від 30.11.2015 № 1532 «Про ліквідацію ДДАІ МВС України, ЦБДРтаАС при МВС, управлінь Державної автомобільної інспекції ГУМВС. У МВС України в АР Крим, областях», указані підрозділи ліквідовано як юридичні особи публічного права. Спеціальний майданчик тимчасового утримання транспортних засобів підпорядкований південній міжрегіональній філії ДП МВС України «Інформ-ресурси».

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 07.12.2016 року №50967597, 17.12.2013 року за №14077434 було внесено відомості щодо постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 40618323 від 15.11.2013 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області. Крім того, 09.08.2016 року зазначене обтяження вилучене на підставі постанови про звільнення майна боржника з-під арешту ВП 40618323 від 22.07.2016 року, на підставі ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 21.06.2016 року №242/686/16-ц.

В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи, відомості щодо арешту майна скасовані.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб'єктами права.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів власності.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Отже, як встановлено судом, позивач правомірно володіє своїм нерухомим майном, між ним та відповідачем не має договірних відносин, внаслідок чого він передав спірний автомобіль відповідачу. Тому посилання представника відповідача про необхідність сплати позивачем грошових коштів за зберігання автомобіля на підставі договору, укладеного між відповідачем та третьою особою, є безпідставними.

Також, в ході розгляду справи судом було встановлено, що арешт, на підставі якого було вилучено автомобіль позивача та передано на штрафмайднчик, було накладено неправомірно та згодом такий арешт був скасований.

Отже, підстав неповернення спірного автомобіля позивачу, які б ґрунтувалися на вимогах Закону або договору, на час розгляду справи судом не встановлено.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Згідно із ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги щодо витребування майна із чужого незаконного володіння є обґрунтованими, підтверджуються письмовими доказами, наданим до матеріалів справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.5-11, 60, 88, 208, 209, 213 - 215, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурс" в особі Південної міжрегіональної філії, треті особи: Головне управління юстиції у Донецькій області управління державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень, Управління національної поліції в Херсонській області, про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов"язання видати майно задовольнити.

Витребувати автомобіль марки DAIMLER-BENZ250, 1986 року випуску, синього кольору, двигун б/н кузов №WDB1260341A242066, тип кузову легковий седан, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯНВ №092914, виданого 15.04.2000 року МРЕВ ДАІ м. Донецька з чужого незаконного володіння ДП МВС України «Інформ-Ресурс» Південна міжрегіональна філія.

Стягнути з Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурс" в особі Південної міжрегіональної філії понесені судові витрати у сумі 640 грн. на користь ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_8