Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/242/16-ц Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В.
Категорія 47 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олевської міської ради Житомирської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Олевської міської ради Житомирської області,

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року,

встановила:

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення 33 сесії VI скликання Олевської міської ради Житомирської області від 03.09.2013 № 384 у частині надання ОСОБА_2 земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Хлібній, 8 у м. Олевськ, розміром 0,10 га. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

На її думку, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що спірна земельна ділянка виділялась ОСОБА_1 у користування, проте остання не довела факту набуття такого права або права власності на неї, тому вважає, що оскаржуване позивачем рішення про виділення їй (ОСОБА_2С.) спірної земельної ділянки є правомірним.

В апеляційній скарзі представник Олевської міської ради Житомирської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким визнати рішення № 45 виконавчого комітету Олевської селищної ради від 12.05.1998 у частині щодо ОСОБА_1 таким, що не виконано належним чином та визнати право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_1 з моменту надання їй у користування земельної ділянки права власності на неї не оформила, земельну ділянку понад два роки не використовувала, а тому її право користування є припиненим на підставі п. 8 ч. 1 ст. 27 ЗК України та не вимагало додатково прийняття рішення про повернення земельної ділянки до комунальної власності. Рішення міської ради, яке є предметом спору, є законним, прийняте у межах компетенції органу місцевого самоврядування та у визначеному законом порядку. Також вважає, що судом у порушення вимог Закону України «Про місцеве самоврядування» не перевірено факту делегування селищною радою повноважень щодо організації та здійснення землеустрою виконавчому комітету Олевської селищної ради.

Заслухавши пояснення осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.05.1998 виконавчий комітет Олевської селищної ради Олевського району Житомирської області прийняв рішення № 45, яким надав ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель площею 0,12 га в м.Олевську по вул. Хлібна,8 (а.с. 62,63).

У 1998 році позивачкою виготовлені будівельний паспорт на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудовнику, проект забудови земельної ділянки забудовника, акт виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель, пояснювальна записка до проекту забудови земельної ділянки громадянина, розміщеної за адресою: м. Олевськ, вул. Хлібна,8 (а.с. 8,9).

15.10.2014 ОСОБА_1 звернулась із заявою до міського голови з проханням надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,10 га та ведення садівництва 0,02 га за адресою: м. Олевська, вул. Хлібна,8 (а.с. 7).

14.12.2015 міською радою відмовлено позивачці у задоволенні зазначеної заяви, посилаючись, що на земельну ділянку за вказаною адресою оформлено право власності на іншого громадянина (а.с. 52).

Із матеріалів справи також вбачається, що оскаржуваним позивачем рішенням 33 сесії VI скликання Олевської міської ради Житомирської області №384 від 03.09.2013 ОСОБА_2 надано у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку загальною площею 0,10 га за адресою: м. Олевськ, вул. Хлібна,8 (а.с. 50).

06.02.2014 остання зареєструвала право власності на зазначений обєкт нерухомого майна, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с. 109-110).

Земельна ділянка, яка надавалася ОСОБА_1 та на яку, набуто право власності ОСОБА_2 є однією і тією ж земельною ділянкою, що не заперечували сторони та третя особа по справі.

Порядок припинення права користування землею визначався ст. 27 ЗК України, який діяв на час надання спірної земельної ділянки ОСОБА_1, та ст. 141 ЗК України, яка діяла на час прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання у власність цієї земельної ділянки ОСОБА_2

Встановивши, що право користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_1 у визначеному законом порядку не припинялося, добровільно від такого права позивачка не відмовлялася, земельна ділянка у останньої не вилучалася, проте була надана оскаржуваним рішенням міської ради ОСОБА_2, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення прав ОСОБА_1 та задоволення її позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2 про правомірне набуття права власності на спірну земельну ділянку спростовуються встановленими судом обставинами справи.

Відсутність правовстановлюючих документів у ОСОБА_1 на право користування земельною ділянкою, та її невикористання протягом тривалого часу, зважаючи на те, що таке її право у визначеному законом порядку припинено не було, на правильність ухваленого рішення не впливає.

Рішення органу місцевого самоврядування у частині надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою не було предметом позову та судового рішення, а тому посилання останньої на некоректне застосування до таких актів процедури скасування є безпідставним.

Рішення виконавчого комітету Олевської селищної ради Олевського району Житомирської області № 45 від 12.05.1998 року про надання у користування ОСОБА_1Й спірної земельної ділянки є чинним, зустрічні позовні вимоги про скасування такого рішення Олевською міською радою не ставились, а тому доводи апеляційної скарги про його не чинність у звязку із прийняттям поза межами компетенції виконавчого органу ради, колегія суддів вважає безпідставними.

Вимоги апеляційної скарги міської ради про визнання зазначеного рішення у частині щодо ОСОБА_1 таким, що не виконано належним чином та визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку не були предметом вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, не можуть бути предметом апеляційного розгляду.

Доводи представника міської ради про те, що право користування ОСОБА_1, у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 27 ЗК України 1990 року, є припиненим у звязку із невикористанням нею спірної земельної ділянки понад два роки є помилковими, оскільки, у відповідності до ч. 6 цієї статті, припинення права користування землею у разі незгоди землекористувача провадилось у судовому порядку.

Крім того, як норми ЗК України 1990 року, які діяли на час надання ОСОБА_1 в користування земельної ділянки, так і норми ЗК 2001 року, передбачали таке припинення у разі незгоди землекористувача у судовому порядку або шляхом вилучення земельної ділянки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують та не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Олевської міської ради Житомирської області відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: