Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/3279/17 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження №22-ц/778/3511/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначали, що 23.05.2016 р. помер їх батько ОСОБА_6, після смерті якого залишився гараж № 43 (літ, Г) з підвалом загальною площею 45,0 м2 , розташований в м.Запоріжжі, вул. Братська, 53, гаражний будівельно-експлуатаційний кооператив «Автомобіліст». Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, крім позивачів є дружина померлого відповідачка ОСОБА_5, якій 02.02.2017 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу видав свідоцтво про право власності на ? частку вказаного гаражу в порядку ст.70 СК України. Посилаючись на те, що гараж є особистою власністю померлого, який успадкував його після смерті своїх батьків, просили суд на підставі ст.204,215, 1261,1268,1269 ЦК України визнати недійсним свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, видане ОСОБА_5 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7А, та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на ? частку вказаного гаражу, визнати право власності в порядку спадкування за законом за кожним із позивачів на 1/3 частку спірної нерухомості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за №196 на 1/2 частку гаражу №43 (літ. Г) з підвалом загальною площею 45 кв. м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Братська 53, ГБК «Автомобіліст», видане ОСОБА_5 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 1/2 частку гаражу №43 (літ. Г) з підвалом загальною площею 45 кв. м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Братська 53, ГБК «Автомобіліст».

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/3 частку за кожним гаражу №43 (літ. Г) з підвалом загальною площею 45 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Братська 53, ГБК «Автомобіліст» в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6, який помер 23 травня 2016 року м. Запоріжжя.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що спірний гараж не був обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки останній успадкував його після смерті своєї матері ОСОБА_8 , а тому приватний нотаріус безпідставно видав відповідачці ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на його ? частку в порядку ст.70 СК України. Оскільки позивачі прийняли спадщину після смерті свого батька, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори, вони відповідності до ст.ст.1261, 1278 ЦК України набули право власності на спірний гараж в рівних частках з дружиною померлого відповідачкою у цій справі.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Доводи ОСОБА_5 про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права є безпідставними і зводиться до переоцінки доказів, наданих під час розгляду справи, про перевагу одних доказів над іншими доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд допустився порушень норм процесуального права, не залучив до участі у розгляді справи як третю особу приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 не ґрунтуються на законі.

Статтями 35, 36 ЦПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін. Обов'язок повідомити суд про таку особу, покладається на сторону у справі.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 не заявляла, рішення у справі не впливає на права і обовязки приватного нотаріуса, вказана обставина не може бути підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки свідоцтво про право власності на гараж ОСОБА_6 отримав у січні 2009 року, а шлюб було укладено 30 листопада 2007 року, висновків суду першої інстанції не спростовують і ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень ст.ст.57, 60 СК України.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але в порядку спадкування.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, або в порядку спадкування одним із подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, який успадкував його.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачка не заперечувала у суді першої інстанції тієї обставини, що спірний гараж був збудований батьками ОСОБА_6, останній вступив до гаражного кооперативу після смерті своєї матері ОСОБА_8, яка сталася 03.02.2007 р. Спільні сумісні кошти на будівництво або придбання гаражу подружжя не витрачали.

Вказані обставини підтверджуються зібраними у справі письмовими доказами і відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, по справі встановлено, що спірний гараж був набутий вітчимом спадкодавця ОСОБА_6 ОСОБА_9, який у березні 1988 р. був прийнятий до ГБЕК «Автомобіліст», та за власні кошти збудував гараж № 43 з підвалом, яким користувався.

Після смерті ОСОБА_9 його дружина ОСОБА_8 згідно її заяви від 16.10.1998 р. була прийнята до ГБЕК «Автомобіліст» та користувалась гаражем № 43 з підвалом.

В списку володільців гаражів ГБЕК «Автомобіліст», затвердженому головою правління кооперативу 01.02.1999 р., зазначено, що гараж № 43 належить ОСОБА_8 і в ньому зберігається автомобіль ВАЗ-2103.

В списку володільців гаражів ГБЕК «Автомобіліст», складеному станом на 01.03.2006 р., зазначено, що гараж № 43 належить ОСОБА_8С, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, і в ньому зберігається автомобіль ВАЗ-2103, державний номер НОМЕР_1.

Після смерті матері ОСОБА_8С, яка сталась 04.02.2007 р., її син ОСОБА_6 згідно його заяви від 07.02.2007 р. був прийнятий до ГБЕК «Автомобіліст» та почав користуватись гаражем № 43 з підвалом.

Підтверджують викладене надані місцевому суду документи: довідка ЖБК «Автомобіліст-5» від 15.09.1987 р., заява ОСОБА_9 від 01.1987 р. на виділення місця для будівництва гаражу, технічний паспорт на автомобіль на ім 'я ОСОБА_9, заява ОСОБА_9 від 10.03.1988р. на адресу ГБЕК «Автомобіліст» про прийняття до членів кооперативу, заява ОСОБА_8 від 16.10.1988р. на адресу ГБЕК «Автомобіліст» про переоформлення гаража у зв'язку зі смертю чоловіка, заява ОСОБА_6 від 07.02.2007 р. на адресу ГБЕК «Автомобіліст» про переоформлення гаража у зв'язку зі смертю матері, свідоцтво про смерть ОСОБА_8 від 04.02.2007 р., список володільців гаражів ГБЕК «Автомобіліст», затверджений 01.02.1999 р., список володільців гаражів ГБЕК «Автомобіліст» станом на 01.03.2006 р.

Таким чином, гараж № 43 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Братська, 53, ГБЕК «Автомобіліст» ОСОБА_6 успадкував після смерті матері ОСОБА_8С, яка померла 05.02.2007 р.

Та обставина, що свідоцтво про право власності на гараж ОСОБА_6 оформив тільки у 2008 році не є підставою для висновку про те, що гараж є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6, оскільки спільні кошти на його придбання подружжя не витрачало. Участь ОСОБА_5 у поточному або капітальному ремонті гаражу належними і допустимими доказами не підтверджена, а тому положенням ст. 62 СК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Посилання ОСОБА_5 на те, що за час перебування ОСОБА_6 у гаражному кооперативі пайові внески вносилися останнім із спільних коштів, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки предметом спору був обєкт нерухомості гараж, а не пайові внески.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що приватний нотаріус неправомірно визнав гараж спільним майном подружжя і виключив його ? частку із спадкового майна.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам в їх сукупності та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: