АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2628/17 Головуючий 1 інст. Шинкарчук Я.А.
Справа № 635/4807/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Пузікової Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є спільною власністю та визначення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2015 року ОСОБА_5В звернулася до суду з позовом, в якому просила виділити в натурі належні їй 3/8 частини домоволоджіння №3 по вулимці Зеленій в м.Пісочин Харківського району Харківської області та визначити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками нею та відповідачем ОСОБА_3

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21.12.2016 року позов ОСОБА_5 задоволено. Суд вирішив:

Здійснити виділ належної ОСОБА_5 частки в натурі з домоволодіння № 3 по вул. Зеленій у смт Пісочин Харківського району Харківської області, згідно ІІ варіантом (з урахуванням особисто побудованих співвласниками будівель та споруд, по фактично сформованому порядку користування) висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1354/6655 від 29 червня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_5 виділяється приміщень та будівель на суму 84749 гривень, площею 28, 3 кв.м., що складає 12/100 часток замість 3/8 частки домоволодіння, та складається з:

-по житловим будівлям: частина житлового будинку літ. А-1 (приміщення № 1-2 «житлова», площею 5,9 кв.м. та приміщення № 1-3 «житлова», площею 12,2 кв.м.), прибудову літ. А1-1 (приміщення № 1-1 «кухня», площею 10,2 кв.м.), загальною площею приміщень 28,3 кв.м.;

-по надвірними будівлям та спорудам: тамбур літ. «а1», погріб літ. «лп», літня кухня літ. «Л», сарай літ. «Д», вбиральня літ. «М», вигрібна яма літ. «Х», колодязь літ. «К», огорожі №1, 6, ворота № 3, 4.

Перерозподілити ідеальні частки у праві власності на домоволодіння за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, вул. Зелена, 3, визнавши за ОСОБА_5 право власності на 12/100 частин домоволодіння замість 3/8 часток, та визнавши за ОСОБА_3 право власності на 88/100 частин домоволодіння замість 5/8 часток.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на домоволодіння № 3 по вул. Зеленій в смт Пісочин Харківського району Харківської області.

Визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, вул. Зелена, 2, згідно ІV варіантом (у відповідності до часток у праві користуванні) висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1354/6655 від 29 червня 2016 року, згідно якого виділити в користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1221 кв.м. з окремим виїздом на вул. Зелену смт Пісочин Харківського району Харківської області.

Межі користування земельною ділянкою співвласників домоволодіння провести таким чином:

-відрізок від т. 13 до т. А по червоній лінії (вул. Зелена) розміром 4,52 м;

-відрізок АБ, по прямій розміром 8,73 м (т. Б на відстані 1,0 м від стіни літ. «А-1»)

-відрізок БВ, по прямій розміром 1,4 м (т. В на відстані 3,38 м від кута літ. «А-1»)

-відрізок ВГ, проходить по лінії розподілу між літ. А-1;

-відрізок ГД, по прямій розміром 1,4 м (т. Г на відстані 4,8 м від кута літ. «А1-1»)

-відрізок ДЖ, по прямій розміром 3,3 м, проходить на відстані 1,0 м паралельно стіні літ. «А-1»;

-відрізок ЖЗ, по прямій розміром 44,35 м;

-відрізок ЗИ, по прямій розміром 8,55 м;

-відрізок ИК, по прямій розміром 21,35 м (т. К на відстані 14,55 м від т. 1)

Для виконання варіанту ІV порядку користування земельною ділянкою по вул. Зеленій, 3 в смт Пісочин, Харківського району, Харківської області, зобовязати ОСОБА_3 демонтувати дві теплиці літ. «Ф» та літ. «У» вартістю 7471 грн. (3840 грн. + 3631 грн.), що на 1679 грн. (7471 грн. 5792 грн.) більше чим відступ від ідеальної частки ОСОБА_5 за варіантом І виділу будівель та споруд.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 компенсацію за частку, що після розподілу виявилася меншою за ідеальну у сумі 1679 (одна тисяча шістсот сімдесят девять) гривень. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір у сумі 487,20 грн. та витрати по оплаті судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у сумі 4608 грн.т.2 а.с.18-27).

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.03.2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. (т.2 а.с.52-55)

В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат ОСОБА_4 просить заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21.12.2016 року в частині виділу частки із спільного майна змінити, доповнивши його додатковим змістом про виділення і відповідачу ОСОБА_3 частину приміщень в житловій будівлі літ. «А-1», в будинку літ. «Б-1», в мансарді літ «бмс» та надвірних будівель, що зазначені експертом, які такі, що залишаються для відповідача, за 2-м варіантом висновку будівельно-технічної експертизи.

Обгрунтовуючи цю частину апеляційної скарги, представник відповідача вказує, що на час апеляційного оскарження рішення суду відповідач ОСОБА_3 не заперечує проти виділу частки ОСОБА_5 у спосіб, який визначено судом першої інстанції, однак апелянт вважає, що за для повноти вирішення спору доцільно вирішити і питання про визначення конкретного обсягу у спільній частковій власності саме того майна, яке належить відповідачу ОСОБА_3

Рішення суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою представник відповідача просить скасувати, вваждаючи його незаконним та необгрунтованим, і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задовлоленні позову про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Обгрунитовуючи скаргу в частині вимог про скасування рішення про визначення порядку користування земельною ділянкою, представник відповідача вказує, що висновки експертизи в цій частині є суперечливі, що в матеріалах справи маються різні дані про розмір земельної ділянки співвласників, що експерт користувався кадастровим планом спірної земельної ділянки, який виготовлено ФОП Сидоренко станом на 2016 рік і згідно якого розмір земельної ділянки становить 3256 кв.м., однак поза увагою експерта і суду азлишилася та обставина, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься договір від 18.04.11947 року про відведення для забудови земельної ділянки площею 4785 кв.м., а за змістом генерального плану земельна ділянка по вул.Зеленій 3 в смт Пісочин станом на 20.06.1957р. та акту КП Харківське районне БТІ від 25.02.1959 року площа спірної земельної ділянкит на той час складала 3509 кв.м.. Крім того, рішенням Пісочинської сільської ради від 28.07.1981 року №10 частина земельної ділянки площею 2213,9 кв.м. була вилучена, за домоволодінням по вул.Зелена 3 в с.Пісочин зареєстровано земельну ділянку площею 1200 кв.м., а земельна ділянка площею 2213,9 кв.м. вважається лишками та залишена у тимчасовому користуванні.

Крім того, ухвалення рішення про визначення порядку користування земельною ділянкою за четвертим варіантом безпідставно порушує права та законні інтереси відповідача ОСОБА_3, оскільки передбачає демонтаж частини споруд, що є власністю відповідача, а саме теплиць літ. «У» та літ. «Ф», які єж джерелом доходу для відповідача. Апелянт вважає, що рішення суду в цій частині незаконне, оскільки суд не залучив до участі у справі Пісочинську сільську раду до повноважень якої відноситься втирішення питання про надання земельних ділянок із комунальної власності в користування.

Сторони в судове засдання апеляційної інстанції не зявилися, причину неявки не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав і просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишитти без змін, вказуючи, що вимога апелянта про зміну рішення в частині виділу позивачу частки майна зі спільної часткової власності суперечить загальним засадам цивільного судочинства і утискує права та законні інтереси позивача, оскільки у ОСОБА_3 до суду з позовом не зверталася, обумовлені з цим судові витрати не несла, такі вимоги не були предметом судового розгляду, що представник відповідача у не передбачений законом спосіб за рахунок позивача намагається вирішити питання відповідача ОСОБА_3

Представник позивача вважає безпідставними доводи адвоката ОСОБА_4 в частині невідповідності зазначеного в рішенні суду розміру спірної земельної ділянки даним інвентаризаційної справи про відведення земельної ділянки для будівництва у 1947 році, нерегарльного плану 1957 року та акту КП Харківське районне БТІ за 1959 рік, оскільки експерт при визначенні порядку користування земельною ділянкою виходив з встановлених у передбаченому законом порядку даних про фактичний розмір земельної ділянки домоволодіння №3 по вул.Зеленій в с.м.т Пісочин, який ніхто не оспорював.

Крім того, суд вирішив порядок користування співвласниками пропорційно належних їм часток наявної фактично у їх користуванні земельної ділянки і не вирішував питання про поновлення порушеного права користування чи про право власності на земельну ділянку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів проиходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, звернувшись у травні 2015 року до суду з вказаним позовом та учтонивши його після проведення судово-технічної експретизи, позовні вимоги обгрунтовувала посиланням на те, що вона ОСОБА_5, на підставі договору дарування від 26 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_7, реєстраційний номер №1167, є власником 3/8 частин домоволодіння із відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, вул. Зелена, 3. Співвласником вказаного домоволодіння, а саме, 5/8 його частин із відповідною частиною надвірних будівель, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою держнотаріальною конторою Харківського району від 20.10.1981 року, реєстраційний номер №1699, є відповідач у справі ОСОБА_8. Порядок користування житловим приміщенням та надвірними будівлями неодноразово був предметом спорів попередніх співвласників.

Після ухвалення рішень по спору міжними співвласники проводили різні прибудови буз дозволу компетентних на те органів і решти співвласників.

Посилаючись на викладене позивач, посилаючись на норми статей 363, 367 ЦК України, просила суд виділити в натурі належні їй 3/8 частини зі спірного домоволодіння та встановити порядок користування спірною земельної ділянкою. При цьому позивач просила суд врахувати, що частина приміщень відповідачем побудовані самочинно ( навіс літ.»Н», мансарди літ. «бмс».) і це встановлено відповідними відповідними судовими рішеннями адміністративних судів. Серед запропонованих варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою найбільш доцільний та прийнятний для сторін позивач вважала зазанчений експертом 4-й варіант порядку користування земельною ділянкою, оскільки ним максимально враховується порядок користування наявними на земельній ділянці споруд, найменше утитскує взаємні майнові права співвласників, а та площа земельної ділянки, яка виділяється кожній із сторін, відповідає належним часткам співвласників.

Ухвалюючи рішення про задоволдення позову, суд першої інстанції відхилив подані відповідачем письмові заперечення, і виходив з того, що позивачем доведено обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що знаходиться у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

За змістом ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Судом встановлено, що згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 13.11.2015р., житловий будинок, розташований за адресою: смт Пісочин, вул. Зелена, 3, Харківського району, Харківської області, загальною вартістю будівель та споруд, розташованих за вказаною адресою, цінений в 733316 грн. Зазначене домоволодіння складається з наступного: житловий будинок літ. «А-1» 1957 року побудови; прибудова до житлового будинку літ. «А1-1» 1968 року побудови; тамбур літ. «а1» 1985 року побудови; погріб літ. «ап» 1957 року побудови; житловий будинок літ. «Б-1» 1985 року побудови; тамбур літ. «б» 1985 року побудови; підвал літ. «бпд» 1985 року побудови; мансарда літ. «бмс» 2007 року побудови; ганок літ. «б1» 1985 року побудови; вхід у підвал літ. «б2» 1985 року побудови; погріб літ. «лп» 1968 року побудови; літня кухня літ. «Л» 1969 року побудови; сарай літ. «Д» 1969 року побудови; вбиральня літ. «М» - переносна; гараж літ. «Г» 1986 року побудови; сарай літ. «В» 1987 року побудови; тамбур літ. «в» 1987 року побудови; вбиральня літ. «Е» 1985 року побудови; літній літ. «Ж» 1985 року побудови; вигрібна яма літ. «З» 1985 року побудови; теплиця літ. «И» 1985 року побудови; навіс літ. «Н» 2010 року побудови; теплиця літ. «О» 1989 року побудови; теплиця літ. «С» 1987 року побудови; теплиця літ. «Т» 1987 року побудови; теплиця літ. «У» 1987 року побудови; теплиця літ. «Ф» 1987 року побудови; вигрібна яма літ. «Х» 2006 року побудови; колодязь літ. «К» 1962 року побудови; колодязь літ. «К1» 1984 року побудови; ворота № 2 1982 року побудови; огорожа № 1 1992 року побудови; ворота № 3 1992 року побудови; ворота № 4 1992 року побудови; огорожа № 5 1992 року побудови; огорожа № 6 1992 року побудови; огорожа № 71982 року побудови.

Судом встановлено, що сторони по справі, які є співвласниками домоволодіння, яке перебуває у їх спільній часткові власності, в натурі не було виділено, та не було встановлено порядку користування земельною ділянкою у відповідності належних частин домоволодіння.

Для визначення можливості та варіантів розподілу домоволодіння в натурі, а також визначення порядку користування земельною ділянкою, по справі було проведено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу № 1354/6655, висновок за результатами якої складений 29.06.2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що знаходиться у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду і вважає, що воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як правильно зазначив суд першої інстанції самочинно збудовані ОСОБА_3 навіс літ. Н та мансарда літ. «бмс» не можуть бути враховані під час виділу в натурі частки домоволодіння.

Викладені в рішенні суду висновки щодо визначення запропонованих експертом варіантів виділу належної позивачу частки в натурі та оббраного з них позивачем узгоджуються з положеннями норм закону, яким регулюються спірні правовідносини та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові ВСУ від 04 грудня 2013 року у справі №6-130цс13.

Апеляційний суд відхиляє доводи представника відповідача в частині необхідності зміни рішення суду шляхом його доповнення переліком приміщень по житловим будівлям та по надвірним будівлям спорудам, які припажають на частку відповідача ОСОБА_3, оскільки в апелеяційній скарзі адвоката ОСОБА_4 зазначено, що на час апеляційного оскарження рішення суду відповідач ОСОБА_3 не заперечує проти виділу частки ОСОБА_5 у спосіб, який визначений рішенням суду першої інстанції.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 не зверталася до суду з такими позовними вимоги, а відтак, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд першої інстанції мав право і ухвалив рішення в межах позовних вимог, заявлених у передбаченому законом порядку лише одним із співвласників - ОСОБА_5

Також апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги в частині порушення права власності відповідача на теплиці та в частині невідповідності зазначених в висновку експертизи розміру спірної земельної ділянки даним інвентаризаційної справи за 1947, 1957, 1959р.р., оскільки у висновку судово-технічної експертизи обгрунтовано вимушену необхідність демонтажу теплиць, які, крім цього, не є капітиальними спорудами, вирішено питання компенсації.

Викладені в апеляційній скарзі посилання на невідповідність даних про розмір земельної ділянки, що надавалась у 1947 році під забудову, даних генерального плану та даним технічного паспорту, вигтовленого ФОП Сидоренко і висновку експертизи не свідчать про незаконність рішення суду, оскільки при визначенні варіанту порядку користування земельною ділянкою, суд керується висновком судової будівельно-технічної експертизи, який ґрунтується на технічному огляді домоволодіння, проведенні необхідних розрахунків, на підставі технічної документації на домоволодіння, спеціальної літератури та нормативних актів та з урахуванням інвентаризаційної вартості в цінах станом на час розгляду справи.

Відповідачем та його представником ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано доказів того, що визначений 4 варіант висновку експертизи та рішення суду про встановлення порядку користування земельною ділянкою порушують права та інтереси інших осіб, не залучених до участі у справі, в тому числі і Пісочинської сільської ради, як це вказує апелянт.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а при ухвалення рішення дав належну оцінку як доводам сторін, в т.ч. викладеним в письмових запереченнях відповідача ОСОБА_3, так і фактам несумлінного здійснення відповідачем та її представниками процесуальних прав та обовязків.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2