АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/6858/17 Головуючий І інстанції: Аркатова К.В.
Категорія: договірні Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2017 року за виділеним матеріалом у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и л а:

В провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення вказаного позову, в якій просила накласти арешт на автомобіль Mercedes - Benz GL 500 4 Matic 4663 2013 року випуску, зареєстрований на ім'я ОСОБА_1 передати вказаний автомобіль ОСОБА_4 на відповідальне зберігання, передати ОСОБА_2 на відповідальне зберігання свідоцтво НОМЕР_3 про реєстрацію спірного транспортного засобу.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.09.2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль Mercedes - Benz GL 500 4 Matic 4663 2013 року випуску, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_1

На цю ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви. Зазначає, що вказана ухвала порушує його право вільно володіти та розпоряджатися майном.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовуються лише до позовів про визнання та про присудження.

У ст.152 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз'яснень , які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

ОСОБА_2 просила накласти арешт на автомобіль, який належить на праві власності ОСОБА_1, оскільки вважала, що відповідач може розпорядитися спірним майном шляхом його відчуження третім особам, що утруднить чи зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Проте зазначені доводи заяви ґрунтуються лише на припущеннях та не підкріплені відповідними доказами.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2 ,4, 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень викладених в абз.2 п.9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Арешт майна передбачає повну заборону його використання за цільовим призначенням до зняття такої заборони органом, який її застосував.

ОСОБА_1 придбав спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, 16.02.2016 року зареєстрував своє право в РЦС МВС України та на теперішній час є власником автомобіля. Заборона власникові на експлуатацію належного йому на праві власності транспортного засобу шляхом накладення арешту обмежує законне право останнього, передбачене ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України на користування цим майном.

Вимоги про забезпечення позову в інший спосіб позивачкою не заявлялися.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду від 07.09.2017 року про забезпечення позову скасуванню з відмовою ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2017 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль - відхилити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді