АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/8427/16-ц Головуючий у першій інстанції: УкраїнецьВ.В.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг Ананченко Інни Василівни на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року позов ОСОБА_5 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь ОСОБА_5 175 322 гривні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь держави 1753 гривні 22 копійки судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг АнанченкоІнна Василівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного з'ясування усіх фактичних обставин справи, без дослідження та надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, обставини, які суд вважав встановленими, є недоведеними. Рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що, стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.04.2015 року по 05 лютого 2016 року, суд першої інстанції не врахував, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року з відповідача на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18 408,81 грн. Відповідач скористався передбаченим законом правом на апеляційне оскарження вказаного рішення суду. Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 23.09.2015 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Після цього відповідачем було подано касаційну скаргу на вказані судові рішення. На час розгляду справи у касаційній інстанції виконання рішення суду першої інстанції було зупинено ухвалою суду від 22.10.2015 року. 09.12.2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу відповідача було відхилено. Після набрання рішення суду законної сили позивач не звертався до виконавчої служби з приводу його примусового виконання. А тому строк виконання рішення боржником на користь позивача залежав від отримання боржником інформації про реквізити банківського рахунку, на який необхідно перерахувати кошти за рішенням суду, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній. Інформація про реквізити банківського рахунка позивача боржником була отримання від позивача лише 25.01.2016 року і після дотримання процедури перерахування коштів з Державної казначейської служби України, заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 05.02.2016 року були виплачені позивачу. Вказані фактичні обставини справи та надані на їх підтвердження докази свідчать про відсутність вини відповідача у невиплаті заборгованості по заробітній платі за період з 18.04.2015 року по 05.02.2016 року та, відповідно, про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за вказаний період.

В судовому засіданні представники відповідача Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг Овсейко Людмила Олександрівна та Загородній Михайло Федорович повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_5 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату та зобов'язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні .

Визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг щодо невиплати ОСОБА_5 при звільненні заробітної плати за 29 лютого 2012 року.

Зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, нарахувати та виплатити ОСОБА_5 заробітну плату за один робочий день 29 лютого 2012 року в розмірі 305 гривень 05 копійок (за вирахуванням передбачених законом податків та платежів).

Стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 18408 гривень 81 копійку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 23 вересня 2015 року рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 17 квітня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року відхилено касаційну скаргу та залишено без змін рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року.

Згідно листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 593/18-12 від 08 лютого 2016 року, ОСОБА_5 було перераховано на виконання рішення суду кошти в розмірі 305 гривень 05 копійок та 18408 гривень 81 копійку.

Враховуючи, що фактичний розрахунок по виплаті йому належних сум при звільненні відбувся лише 05 лютого 2016 року, ОСОБА_5 звернувся до суду з вимогами до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період після ухвалення рішення суду від 17 квітня 2015 року, а саме: за період з 18 квітня 2015 року по 05 лютого 2016 року.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути середній заробіток за весь час затримки виплат заробітної плати, який станом на 05 лютого 2016 року становить 175 322,00 грн.. Дана сума позивачем обрахована, входячи з середньоденної заробітної плати ОСОБА_5 в розмірі 876,61 грн. та з урахуванням періоду затримки, який становить 200 днів.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 175 322,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем трудового права позивача на отримання розрахунку при звільненні встановлений в ході даного судового розгляду, а також рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року у цивільній справі між цими ж сторонами. Вказаним рішенням суду також було встановлено і розмір середньоденного заробітку позивача.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з наступних підстав.

Так, стаття 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В правовій позиції Верховного суду України у № 6-2405цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів, зазначено, що у разі не проведення розрахунку з працівником у зв'язку з виникненням спору про розміри належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

З досліджених в судовому засіданні доказів судом першої інстанції достовірно встановлено, що після ухвалення рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року прозобов'язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, нарахувати та виплатити ОСОБА_5 заробітну плату за один робочий день 29 лютого 2012 року в розмірі 305 гривень 05 копійок (за вирахуванням передбачених законом податків та платежів) та про стягнення з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 18408 гривень 81 копійку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розрахунок з ОСОБА_5 відповідачем було проведено лише 05 лютого 2016 року, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у позивача наявне право на стягнення відшкодування, визначеного статтею 117 КЗпП України, за затримку розрахунку при звільненні.

Переконливих та достатніх доказів на підтвердження того, що невиконання рішення про зобов'язання нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_5 заробітну плату і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відбулося не з вини роботодавця Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а з інших об'єктивних причин, відповідачем не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, розмір невиплаченої позивачу суми коштів, належної йому при звільненні, становить 305,05 грн., що є оплатою за один робочий день, при середньомісячному заробітку в розмірі 18 408,81 грн..

Таким чином, вбачається, що така сума є незначною у порівняні з середньомісячним заробітком позивача та розміром обрахованої ним за ст. 117 КЗпП України компенсації, яка складає 175 322,00 грн..

Аналогічного висновку дійшов суд при первісному розгляді позову ОСОБА_5 про зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату за один робочий день та стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до одного середньомісячного заробітку в розмірі 18 408,81 грн.. Вказане рішення було залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції.

Верховний Суд України в правовій позиції у справі № 6-113цс16 від 27 квітня 2016 року роз'яснив, що при розгляді справи про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

З огляду на вищезазначене, виходячи з засад справедливості та розумності, враховуючи розмір недоплаченої суми та розмір заявленого до стягнення середнього заробітку, який перевищує її більш ніж в п'ятсот разів, та що можливість зменшення передбаченого ст. 117 КЗпП України відшкодування є правом суду, колегія суддів пригодить до висновку про необхідність зменшення середнього заробітку за час затримки при звільненні, який підлягає стягненню з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь ОСОБА_5, з 175 322,00 грн. до одного середньомісячного заробітку в розмірі 18 408,81 грн..

При цьому, колегія судів не вважає підставою для відмови в задоволенні позову чи зменшення належних до стягнення сум середнього заробітку зазначені апелянтом доводи щодо причин невиконанням ним рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач скористався передбаченим законом правом на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, на час розгляду справи у касаційній інстанції виконання рішення суду першої інстанції було зупинено ухвалою суду від 22.10.2015 року, розгляд справи в касаційній інстанції було завершено 09.12.2015 року, після набрання рішення суду законної сили позивач не звертався до виконавчої служби з приводу його примусового виконання, строк виконання рішення боржником на користь позивача залежав від отримання боржником інформації про реквізити банківського рахунку, на який необхідно перерахувати кошти за рішенням суду, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній, а така інформація про реквізити банківського рахунку позивача боржником була отримання від позивача лише 25.01.2016 року, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити про це працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Право особи, яка бере участь у справі, подати апеляційну чи касаційну скаргу на судове рішення, яким вирішено питання про його права та обов'язки, клопотати про зупинення виконання такого рішення на період розгляду справи судом вищої інстанції передбачено положеннями цивільного процесуального законодавства. Разом з тим, реалізація відповідачем таких прав жодним чином не впливає та не зумовлює зупинення дії положень ст. 117 КЗпП України, оскільки не спростовує того факту, що за результатом остаточного судового розгляду було підтверджено правомірність доводів позивача про неотримання ним в день звільнення всіх належних йому сум, що є безумовною підставою для стягнення середнього заробітку за час прострочення такого розрахунку.

Отже, після вирішення судом спору на користь працівника та ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, так як проведення розрахунку з працівником є його обов'язком, в той час як оскарження рішення чи подання клопотання про зупинення його виконання є правом роботодавця у випадку, якщо останній наполягає на неправомірності пред'явлених до нього вимог.

В правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-788цс16 від 14 грудня 2016 року, також роз'яснено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

За правилом ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року було встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_5 про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити йому заробітну плату за один робочий день 29.02.2012 року в розмірі 305,05 грн. було вирішено на користь позивача.

При цьому, за даним рішенням період затримки розрахунку при звільненні був визначений з 28.10.2014 року по день ухвалення рішення суду. Суд застосував принцип співмірності і стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку в межах середньомісячного заробітку позивача у розмірі 18 408 грн. 81 коп.

При поданні до суду позовної заяви, ОСОБА_5 просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток в розмірі 175 322,00 грн., нарахований за інший період прострочення виплати, а саме: з наступної за днем ухвалення рішення дати - 18.04.2015 року і по дату фактичного розрахунку - 05.02.2016 року, що нараховує 200 робочих днів.

Вказаний період не підлягає зменшенню, оскільки подальший процесуальний рух справи не спростовує того факту, що з 18.04.2015 року по 05.02.2016 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг не сплатила ОСОБА_5 заробітну плату за один робочий день в розмірі 305,05 грн., присуджену за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що тривале невиконання рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_5 заборгованості по заробітній платі відбулося не з вини відповідача, а з незалежних від підприємства причин, є необґрунтованими.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника відповідача Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг Ананченко Інни Василівни щодо неспівмірно великого розміру заявленого до стягнення середнього заробітку в порівнянні з невиплаченою сумою заробітної плати є частково обґрунтованими, за судом закріплено право на зменшення такого розміру в залежності від обставин справи, а тому, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року в частині визначення розміру належного до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно змінити, зменшивши вказаний розмір, та стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі одного середньомісячного заробітку, що становить 18 408 грн. 81 коп.. Стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в дохід держави судовий збір в розмірі 184,09 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В решті рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 117 КЗпП України, ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг Ананченко Інни Василівни задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року в частині визначення розміру належного до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розміру належного до стягнення судового збору змінити.

Зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню, та стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18 408,81 грн.

Зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню, та стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в дохід держави судовий збір в розмірі 184,09 грн..

В решті рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: