АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7185/17 Справа № 175/2802/17 Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 липня 2004 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюбу, від якого сторони мають чотирьох дітей. В серпні 2006 року за спільні кошти, подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1, власником якої було зазначено відповідача. Рішеннями суду від 03 жовтня 2013 року та 10 лютого 2017 року шлюб між сторонами було розірвано, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини доходу відповідача щомісячно. Станом на сьогодні, відповідач зобов'язання по утриманню дітей не виконує, має заборгованість та в спільній квартирі подружжя не проживає, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 21 липня 2017 року №684.

У зв'язку з чим, ОСОБА_3 просила суд виділити їй із спільного майна подружжя 5/6 частин житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, відступивши від засад рівності часток на майно колишнього подружжя, з припиненням права спільної сумісної власності на це майно.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено: виділено ОСОБА_3 5/6 частин житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, з припиненням права спільної сумісної власності на це майно.

Також, з відповідача на користь позивача було стягнуто судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 650,28 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 частково та виділити позивачу 1/2 частину спірної нерухомості.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14 липня 2004 року.

Під час шлюбу у сторін народились чотири доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнено аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів його доходу, щомісячно.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За час шлюбу, подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу НОМЕР_2, за реєстровим №5888 від 28 грудня 2005 року та довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 липня 2017 року.

Право власності на вказану нерухомість було зареєстровано за ОСОБА_2

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Положеннями ст. ст. 68, 69, 70 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Водночас, пунктом 29 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Суд апеляційної інстанції критично відноситься до посилань позивача щодо необхідності відступити від засад рівності часток при поділі спільного майна подружжя, оскільки заборгованість відповідача по сплаті аліментів, якою обґрунтовує свої вимоги ОСОБА_3, не є тими істотними обставинами в розумінні діючого та вище проаналізованого законодавства, які б давали правові підстави для визначення за позивачем 5/6 часток від квартири АДРЕСА_1.

Окрім цього, слід звернути увагу, що згідно наявної в матеріалах справи постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 31 січня 2017 року ВП №51090835 вбачається, що станом на 27 грудня 2016 року заборгованість в ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дітей відсутня.

Також, в матеріалах справи наявні копії квитанцій та копія розписки складеної позивачем, які підтверджують добровільне надання матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання своїх дітей.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 матеріальну допомогу надає, заборгованості по сплаті аліментів не має, присвячує час донькам, що підтверджується фотокартками, та проявляє інтерес до спілкування та розвитку дітей, у зв'язку з чим правові підстави для застосування положень ч. 2 ст. 70 СК України відсутні.

Проте, оскільки належними доказами, а також, поясненнями сторін, підтверджується придбання за час перебування сторонами у шлюбі спільної нерухомості, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3, визнавши в порядку поділу майна за кожним із подружжя по 1/2 частині на спірну квартиру із припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Також, враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_3 - частковому задоволенню, то в порядку вимог ст. 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 320,00 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Отже, керуючись положеннями ст. ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 320,00 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова