Провадження № 2/470/147/17
Справа № 470/351/17
21 червня 2017 року смт. Березнегувате Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого: судді Орлової С.Ф.,
при секретарі Михалюк С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,
06 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що на праві власності йому належить житловий будинок розташований по вул.Кузьменка № 114 в смт. Березнегувате Миколаївської області. У житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідача його сина, який фактично з 2007 року у будинку не проживає, оскільки виїхав до Росії та звязків із родиною не підтримує. Посилаючись на те, що реєстрація місця проживання відповідача у будинку позбавляє його у повній мірі користуватися наданими йому правами, позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком розташованим по вул. Кузьменка,114 в смт.Березнегувате Миколаївської області.
Позивач в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з'явився в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.
З матеріалів справи, а саме з копії дублікату договору купівлі продажу житлового будинку посвідченого 13 вересня 1974 року нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за № 704 убачається, що позивач є власником житлового будинку розташованого по вул.Кузьменка,102 в смт.Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради № 4 від 16 березня 2016 року «Про впорядкування адресного господарства» номер житлового будинку по вул.Кузьменка в смт.Березнегувате Миколаївської області було змінено з № «102» на № «114» ( а.с.8).
З довідки виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради № 1239 від 17.05.2017 року слідує, що у будинку позивача також зареєстроване місце проживання відповідача, який доводиться йому сином (а.с.6). Однак з акту обстеження місця проживання від 16 травня 2017 року убачається, що відповідач, хоча і зареєстрований, але не проживає у будинку з 2007 року ( а.с.9).
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб .
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що відповідач без поважних причин не проживає у будинку належному позивачу майже десять років, беручи до уваги те, що реєстрація у будинку місця проживання відповідача створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном, на підставі ст. 391 ЦК України суд доходить висновку про задоволення позову.
Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215,224-226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком № 114 по вул. Кузьменка в смт.Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.Ф.Орлова