Справа № 456/3117/16-ц
Провадження № 2/456/478/2017
РІШЕННЯ

іменем України

25 травня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 сільська рада Стрийського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою та уточнивши позовні вимоги просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 25,1 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м. (1-кухня, 1-житлова) та господарські будівлі і споруди: сарай «Б», сарай «В», убиральня «Г», огорожа № 1, ворота № 2, що знаходяться по вул. І.Франка, 36 в с. Верхня Стинава Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті її бабці ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог позивачка, покликається на те, що в 1934 році її бабусею, ОСОБА_4, було завершено будівництво житлового будинку, розташованого в с. Верхня Стинава по вул. І.Франка, 36 Стрийського району Львівської області. Цілий жилий будинок з прилежними до нього будівлями та спорудами, належав колгоспному двору, головою якого вона являлася. Однак із скасуванням в 1990-1991рр. колгоспних дворів дане свідоцтво про право власності втратило чинність. 12 жовтня 2009 року померла бабуся так і не переоформивши належним чином право власності на житловий будинок по вул. І.Франка, 36 в с. В. Стинава Стрийського району Львівської області. Згідно заповіту ОСОБА_4 все своє майно, в тому числі і житловий будинок з господарськими будівлями заповіла внучці, тобто їй ОСОБА_1. Станом на 16 серпня 2016 р. згідно даних сільської ради заповіт не змінений і не скасований. Фактично після смерті бабці вона прийняла спадщину в повному обсязі і вступила в управління спадковим майном. Однак звернувшись до Стрийської державної нотаріальної контори з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було відмовлено у його видачі, так як у неї відсутній правовстановлюючий документ, оформлений належним чином, який підтверджує право власності на будинок. Надати нотаріусу документ, що підтверджує право власності на житловий будинок, який розташований в селі В. Стинава Стрийського району Львівської області вона не може, так як право власності не оформлено належним чином, саме тому змушена звернутись до суду із заявою про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1, не зявилась, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду в судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила. Проте подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської областів судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Проте подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 21 вересня 1983 року, вбачається, що ОСОБА_4 була головою колгоспного двору, якому належав жилий будинок по вул. І.Франка 36, в с. В.Стинава Стрийського району Львівської області.

Відповідно до довідок, які містять відомості з погосподарської книги с. Верхня Стинава №143 від 26 вересня 2016 року та №212 від 26 вересня 2016 року виданих виконкомом ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області вбачається що будинковолодіння №36 по вул. І.Франка в с.В. Стинава Стрийського району Львівської області рахувалось за ОСОБА_4 голова домогосподарства, яка померла 12 жовтня 2009 року, яка була останнім членом даного колгоспного двору. Відповідачка, ОСОБА_2, мала зареєстроване місце проживання в даному будинку протягом 2006-2010 років та на даний час.

Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Захист прав у порядку цивільного судочинства це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок по вул. І.Франка 36, в с. В. Стинава Стрийського району Львівської області належав суспільній групі господарств колгоспний двір, останнім членом якого була ОСОБА_4 голова домогосподарства, яка померла 12 жовтня 2009 року, яка цілісно володіла даним спірним будинком.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 померла 12 жовтня 2009 року у віці 89 років, про що 12 жовтня 2009 року зроблено відповідний актовий запис №15 та ОСОБА_3 сільською радоюСтрийського району Львівської області, від 12 жовтня 2009 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №191153.

Відповідно до заповіту складеного ОСОБА_4 від 16 лютого 2000 року, зареєстрованому в реєстрі за №2 та посвідченому секретарем виконкому ОСОБА_5 ради, вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: житловий будинок, з по господарськими будівлями і все майно заповідаю внучці ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як розяснено в п.16 постанови Пленуму Верховного суду України 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати в майбутньому.

Відповідно до ст. 1273 спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із листом № 1792/02-14 від 27 вересня 2016 року, завідуючим Стрийською держнотконторою, було відмовлено ОСОБА_1, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться по вул. І.Франка, 36 в с. Верхня Стинава Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті її бабці ОСОБА_4, яка померла 12 жовтня 2009 року у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Відповідно до довідки виданої Стрийським МБТІ за №1900 від 31 жовтня 2016, вбачається що житловий будинок по вул. І.Франка, 36 в с. В. Стинава має наступні характеристики. Житловий будинок «А-1», загальна площа - 25,] кв.м., житлова площа - 14,7 кв.м. (1-кухня, 1-житлова). На земельній ділянці розміщені також господарські будівлі та споруди, такі як: сарай «Б», сарай «В», убиральня «Г», огорожа № 1, ворота № 2. Інвентаризаційна вартість даного обєкту нерухомості станом на 25 жовтня 2016 року, відповідно до довідки виданої Стрийським МБІ за №1900, становить 34 436 (тридцять чотири тисячі чотириста тридцять шість гривень 00 коп.) грн.

З огляду на те, що покійній ОСОБА_4 при житті належало спадкове майно, вона склала заповіт на випадок своєї смерті на користь позивачка, що фактично прийняла спадщину після її смерті; оформити право власності на спірний житловий будинок, який є спадковим майном, в нотаріальному порядку позивачка не має можливості у звязку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться по вул. І.Франка, 36 в с. Верхня Стинава Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті її бабці ОСОБА_4.

Керуючись:ст.ст. 10,11,209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 328, 392 ЦК України

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 25,1 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м. (1-кухня, 1-житлова) та господарські будівлі і споруди: сарай «Б», сарай «В», убиральня «Г», огорожа № 1, ворота № 2, що знаходяться по вул. І.Франка, 36 в с. Верхня Стинава Стрийського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті її бабці ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий-суддя ОСОБА_7