Провадження № 2/522/8859/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, за участю третьої особи: ПАТ "Банк" ОСОБА_2 та Кредит" про захист прав споживача та визнання дій нечесною підприємницької діяльністю,-

В С Т А Н О В И В:

17.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Державної іпотечної установи, за участю третьої особи: ПАТ "Банк" ОСОБА_2 та Кредит"та згідно уточненої позовної заяви просив:

- визнати дії (бездіяльність) Державної іпотечної установи по відношенню до ОСОБА_1 нечесною підприємницькою практикою.

- стягнути з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 15.02.2017 року по 30.10.2017 року, у розмірі 3 751 873,05 гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 березня 2007 року між ПАТ "Банк" ОСОБА_2 та Кредит" та позивачем було укладено Кредитний договір № к-2193/л.

17 вересня 2015 року постановою Національного банку України за № 612, Публічне акціонерне товариство «Банк" ОСОБА_2 та Кредит" було віднесено до категорії неплатоспроможних. Відповідно до ОСОБА_3 Про відступлення права вимоги № 17/4-В, від 11.02.2015 року укладеного між Державною іпотечною установою та ПАТ "Банк" ОСОБА_2 та Кредит", Державна іпотечна установа є новим кредитором та іпотекодержателем за Кредитним договором № к-2193 від 12 березня 2007 року.

З метою урегулювання простроченої заборгованості по Кредитному договору № к-2193 від 13 березня 2007 року, ОСОБА_1 звернувся до Державної іпотечної установи з пропозицією про дострокове погашення Кредиту, шляхом сплати єдиним платежем грошових коштів у сумі:

-заборгованості по тілу кредиту 17 294,01 доларів США (сімнадцять тисяч двісті девяносто чотири долари 01 цент);

-процентів, нарахованих на день сплати.

При повному списанні нарахованих штрафних санкцій (пені) та припинення обтяження (іпотеки) накладеної на нерухоме майно позивача.

Відповіддю від 27 березня 2017 року № 1399/11/3, Державна іпотечна установа відмовила позивачу в припиненні іпотеки нерухомого майна та виключення запису з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у звязку із повним виконанням зобовязань за Кредитним договором, посилаючись на те, що Державна іпотечна установа може здійснити вищезазначені дії після повного врегулювання відносин між Установою та АТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» відповідно до Мирової угоди.

Відмова у врегулюванні простроченої заборгованості та погашення заборгованості по Кредитному договору № к-2193 від 13 березня 2007 року, порушує права позивача як споживача з 09 березня 2017 року, та створює умови щодо протиправного нарахування процентів та порушує його особисті майнові та немайнові права. У звязку із чим ОСОБА_1 вважає, що оскільки відповідач прострочує виконання у виплаті страхового відшкодування, це є підставою для вимоги, у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», та стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі трьох відсотків від належної до сплати суми за кожен день прострочення, а тому з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 3 751 873,05 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав передбачених у запереченнях.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача та третьої особи, дослідивши письмові докази в їх сукупності прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Судом встановлено, що 12 березня 2007 року між Банком «ОСОБА_2 та Кредит», в особі Заступника керуючого філії «Одеське регіональне управління» Лимаря Леоніда Васильовича» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 2193/л. Відповідно до умов даного договору, банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 85 000,00 (вісімдесят пять тисяч) доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5% процентів річних та строком до 11 березня 2022 року.

13 березня 2007 року, між АТ «ОСОБА_2 та Кредит» як Іпотекодержателем та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Іпотечний договір, у забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_1 було передано в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру під номером «109», загальною площею 66,2 кв. м.

За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк/термін.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною третьою статті 549 ЦК України передбачено, що пеня є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Постановою Національного банку України за № 612 Публічне акціонерне товариство» «Банк «ОСОБА_2 та кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації.

Відповідно до копії повідомлення від 15.10.2015 року № 7382/11/2, вищезазначена обставина призвела до набрання 17 вересня 2015 року чинності ОСОБА_3 відступлення права вимоги № 17/4-В, укладеного 11.02.2015 року між ДІУ та Банком та посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 11 лютого 2015 року та зареєстровано в реєстрі за номером 616 в частині відступлення Банком та набуття ДІУ всіх прав вимоги за іпотечними кредитами, у тому числі по іпотечному кредиту, по якому позивач виступає позичальником, а саме за кожним з наступних договорів:

1)Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 від 12.03.2007 року № к-2193;

2)Іпотечним договором між Банком, який згідно договору є Іпотекодержателем, ОСОБА_1 від 13.03.2007 року № 1925, який виступає в якості забезпечення виконання зобовязань.

3)ОСОБА_3 поруки.

Згідно п. 1.2 даного договору, первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього ОСОБА_3.

Відповідно до п. 2.1. договору відступлення, пункт 1.2. цього ОСОБА_3, набирає чинності в день прийняття рішення національним банком України про віднесення Первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після настання сукупності обставин визначених пп. 2.1.1. ОСОБА_3 або 2.1.2 цього ОСОБА_3, або 2.1.3 цього ОСОБА_3, або 2.1.4. цього ОСОБА_3.

Згідно ст. 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено ОСОБА_3 або законом.

Таким чином, з 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа є новим Кредитором та Іпотекодержателем за Кредитним договором № к-2193 від 12 березня 2007 року.

Згідно з п. 5,6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2009 року № 768 «Про Державну іпотечну установу», основною метою діяльності Установи є рефінансування іпотечних кредиторів (банків і небанківських фінансових установ, які провадять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів), у тому числі за рахунок коштів, що надійшли від розміщення цінних паперів . Предметом діяльності Установи є: придбання, відчуження та здійснення інших операцій з активами, зокрема іпотечними, відповідно до законодавства; надання фінансових кредитів, виконання зобовязань за якими забезпечене, зокрема, іпотечними активами; управління іпотечними та іншими активами відповідно до законодавства тощо.

Листом Державної іпотечної установи від 01.03.2017 року № 1176/11/3, позивачу було повідомлено, що ДІУ завершує заходи, передбачені Мировою угодою в справі № 910/21864/15 від 25 грудня 2015 року, яка набула чинності 20 січня 2016 року, згідно рішення Господарського суду м. Києва, а саме завершується процес звірки залишків заборгованості та передачі кредитних справ позичальників відповідно до ОСОБА_3 відступлення прав вимоги № 17/4-В, посвідченого 11 лютого 2015 року приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6

Станом на 27 лютого 2017 року за даними, наданими Банком, залишок заборгованості за Кредитним договором № к-2193 від 12 березня 2007 року складає:

1)заборгованість за основним боргом 0 17 294,01 дол. США, з них прострочена заборгованість 976,00 доларів США;

2)прострочена заборгованість за відсотками 455,45 дол. США;

3)пеня за прострочення повернення кредитних ресурсів та сплати відсотків 632 020,64 гривень.

09 березня 2017 року, з метою урегулювання простроченої заборгованості по Кредитному договору № к-2193 від 13 березня 2007 року, ОСОБА_1 звернувся до Державної іпотечної установи з пропозицією про дострокове погашення Кредиту, шляхом сплати єдиним платежем грошових коштів у сумі:

- заборгованості по тілу кредиту 17 294,01 доларів США (сімнадцять тисяч двісті девяносто чотири долари 01 цент);

- процентів, нарахованих на день сплати.

При повному списанні нарахованих штрафних санкцій (пені) та припинення обтяження (іпотеки) накладеної на нерухоме майно позивача.

Листом Державної іпотечної установи від 12.05.2017 року № 3026/11/3 позивачу було повідомлено, що умови Мирової угоди не виконані Банком у повному обсязі, у тому числі і по передачі кредитної справи по кредиту позивача, що дозволяє Банку нараховувати штрафні санкції у вигляді пені при простроченні сплати заборгованості за кредитом. Позивачем в період з жовтня 2015 року по травень 2017 року були порушені умови Кредитного договору №-2193 від 12.03.2007 року і грошові кошти по сплаті заборгованості не надходили ні на рахунки Банку, ні на рахунки ДІУ, у результаті чого Банком були нараховані штрафні санкції у вигляді пені. Також відповідач повідомив, що після завершення процесу передачі Банком кредитної справи до ДІУ, у порядку передбаченому внутрішніми нормативними процедурами, відповідач розгляне питання стосовно нарахованих штрафних санкцій.

У своїх письмових запереченнях від 12.10.2017 року № 6994/15 відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви, при цьому посилаючись на те, що позивач у порушення умов Кредитного договору, у період з 17.09.2015 року по листопад 2016 року не сплатив жодного платежу. Крім того, відповідач зазначає, що умовами чинного законодавства не передбачений обовязок Державної іпотечної установи у разі сплати боржником усієї суми основного боргу списувати нараховані штрафні санкції за невиконання зобовязань за договором та припиняти правовідносини, які виникають з договору іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 27.09.2017 року заборгованість за Кредитним договором №к-2193 від 12 березня 2017 року становить:

За основним боргом по кредиту 17 294,01 доларів США;

З них прострочено 4 392,00 доларів США;

За відсотками по кредиту 2113,27 доларів США;

З них прострочено 1 932,16 доларів США;

Нарахована пеня 840 949,07 гривень.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що відмова Державної іпотечної установи у його пропозиції списати йому пеню порушує його права споживача, створює умови щодо протиправного нарахування процентів та порушує його особисті майнові та немайнові права та вважає, що дані дії відповідача є нечесною підприємницькою практикою, проте суд не погоджується з доводами позивача з огляду на наступне.

Так, згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, або виконанням обов'язків найманого працівника. Послуга-діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до положень частини першої, пункту 4 частини третьої частин пятої та шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Отже, підприємницька практика вважається нечесною, якщо вводить споживача в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

З огляду на вищевикладене, позивачем не доведено та з матеріалів справи не вбачається, що його права як споживача були порушені, у звязку із чим суд вважає безпідставними посилання на норми Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, суд не приймає доводи позивача про визнання дій Державної іпотечної установи щодо відмови в списанні йому пені нечесною підприємницькою практикою та не вбачає в діях Установи ознак останньої.

Щодо вимог позивача про відшкодування з відповідача на його користь пені , у розмірі 3 751 873,05 гривень, суд вважає за доцільне зазначити, що Закон України «Про захист прав споживачів» визначає лише один випадок сплати пені. Так в частині 5 статті 10 вказаного закону встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Крім того, відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" - неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом.

Отже, Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає сплату пені лише у випадку ненадання послуги (невиконання роботи) за договором, проте умовами Кредитного договору передбачено (п.2.1) відкриття банком Позичальнику невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 85 000,00 доларів США. Дану умову ОСОБА_3 виконав у повному обсязі та вчасно, а тому підстав для застосування до кредитора частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» немає.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, діючи при вирішенні спору відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК України щодо доведеності обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог, та наданих у підтвердження цьому доказів, суд дійшов висновку, що даний позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Керуючись: ст. ст. 10, 11, 60, 81, ч. 3 ст. 209, ст. ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи за участю третьої особи: ПАТ "Банк" ОСОБА_2 та Кредит" про захист прав споживача та визнання дій нечесною підприємницької діяльністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Ю. Бойчук