АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

за участі секретаря Григор»євої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_7 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом, обґрунтовуючи тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 квітня 1996 року вона є власником квартири АДРЕСА_1

У лютому 2015 року ОСОБА_6 стало відомо, що 03 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. посвідчено договір купівлі-продажу, за яким зазначену квартиру було відчужено на користь ОСОБА_9 (далі - ОСОБА_9.).

Зазначений договір купівлі-продажу квартири від 03 лютого 2015 року у судовому порядку був визнаний недійсним, оскільки при його укладенні було використано підроблений договір купівлі-продажу квартири від 20 квітня 1996 року, копія паспорта на ім'я ОСОБА_6 не з її фотокарткою, а з фотокарткою іншої, невідомої позичу особи. Крім того, при укладенні договору від 03 лютого 2015 року на відчуження об'єкта нерухомого майна не було отримано згоди чоловіка відчужувача ОСОБА_7

11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк О.А. було посвідчено договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_2, за умовами якого остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку із викладеним позивачка просила витребувати із володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2017 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_7 про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено.

Витребувано із володіння ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 АДРЕСА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2) квартиру АДРЕСА_1

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2017 року вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційних скаргах представники ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 3282, який був укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_6, належить квартира АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 14, том 2 а.с. 56, 57, 58-59).

03 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. за реєстрованим номером 29 був посвідчений договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, за умовами якого позивач відчужила на користь ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В. 11 лютого 2015 року за реєстровим номером 289 був посвідчений договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_2, за яким перший відчужив, а остання придбала у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 1).

Районним судом також встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 03 лютого 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 29 (том 1 а.с. 7-8).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Статтею 388 ЦК України унормовано, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позов, оскільки спірна квартира вибула із власності позивача поза її волею, що підтверджується відповідним судовим рішенням, вимоги позову про витребування квартири від кінцевого набувача є обґрунтованими, оскільки такий спосіб захисту порушеного права є належним і узгоджується із приписами ст. 388 ЦК України.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.3 ст.209, ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: