РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/4132/17

Пров. №2/766/5983/17

28.11.2017 року, Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Хайдарової І.О.,

за участю секретаря Сікорської Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, що спричинило смерть потерпілого,-

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом, який уточнили до початку розгляду справи за суттю та просили стягнути з відповідача на їх користь у рівних частинах 13326,70 грн. матеріальної шкоди, 30000,00 грн. компенсацію за спричинену моральну шкоду кожній відповідно.

В обґрунтування позову зазначили, що 25.02.2015 року близько 20:00 год. на 16 км + 207 м автодороги «Цюрупинськ-Гола Пристань-Скадовськ» Голопристанського району Херсонської області, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем Nissan Qashqai, державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вказаній автодорозі зі сторони м. Гола Пристань в напрямку м.Цюрупинськ, проїзжаючи повз «Садівниче товариство житлового типу «Таврія-8»» скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н. З показань водія ОСОБА_3, та його дружини ОСОБА_5, яка під час скоєння ДТП знаходилась на передньому пасажирському сидінні і була власницею автомобіля, пішохід ОСОБА_4 переходив дорогу зліва на право за ходом руху автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарняному закладі м. Гола Пристань.

В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги з урахуванням уточнень, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28.02.2015 року заступником начальника СВ Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області майором міліції С.І.Карп розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000395. Відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 28.02.2015 року згідно з вимогами ч.ч.І, 4 ст. 214 КПК України.

В постанові слідчого зазначається, що 25.02.2015 року близько 20:00 год. на 16 км + 207 м автодороги «Цюрупинськ-Гола Пристань-Скадовськ» Голопристанського району Херсонської області, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем Nissan Qashqai, державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вказаній автодорозі зі сторони м. Гола Пристань в напрямку м.Цюрупинськ, проїзжаючи повз «Садівниче товариство житлового типу «Таврія-8»» скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н. який переходив проїжджу частину з ліва на право по напрямку руху автомобіля, який з отриманими тілесними ушкодженнями був доставлений до Голопристанської ЦРЛ, де перебуваючи в реанімаційному відділенні помер.

25 жовтня 2016 року старшим слідчим СУ ГУНП в Херсонській області майором поліції ОСОБА_7 винесена постанова про закриття кримінального провадження №00000395 відкритого 28.02.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Слідчий зробив висновок, що у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась водій автомобіля Nissan Qashqai, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 не мав технічної можливості попередити настання даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху України. Згідно висновку автотехнічної експертизи №2075 від 05.04.2016, покази водія автомобіля Nissan Qashqai, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 стосовно швидкості руху керованого транспортного засобу на момент ДТП - 70 км/год являються технічно спроможними. Дана дорожньо-транспортна пригода та її наслідки знаходяться в причинному зв'язку з порушенням пішоходом ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п. 4.4. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху; п. 4.14. Пішоходам забороняється: а), виходити на проїжджу частину, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Таким чином в діях водія ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Порушень Правил дорожнього руху Уіфаїни в діях водія ОСОБА_3 не виявлено.

17.01.2017 року слідчим суддею Херсонського міського суду було винесено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні скарги потерпілої ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19.04.2017 року провадження №11-сс/791/183/17 було поновлено, ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17.01.2017 року про закриття кримінального провадження скасовано, а кримінальне провадження повернуто слідчому для проведення подальшого досудового розслідування.

Згідно з матеріалів кримінального провадження №00000395 відкритого 28.02.2015 р. потерпілою визнано онуку загиблого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою (падчерицею) загиблого ОСОБА_4

Також, із довідки КП «Таврійський» від 12.03.2015р. вбачається, що позивачі разом із померлим були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У ч. 2 ст. 1187 ЦК України вказано що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом. - довічно; особам, визначеним у пунктах 1-5 частини 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідно до ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як зазначено в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

В п. 7 цієї Постанови Пленуму ВССУ роз'яснено якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК).

Відповідно до вищезазначених вимог закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки або особа, яка на правовій підставі користувалася джерелом підвищеної небезпеки, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, незалежно від наявності його вини у її заподіянні, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки.

Пояснення представника відповідача з приводу того, що позивачами належними доказами не підтверджено витрати на поховання, спростовуються наступним.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника ці витрати.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відповідно до ст.459 ЦК у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред'являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Щодо посилання представника відповідача на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України та висновку Верховного Суду України у справі №6-22808 (постанова від 20.01.2016р.) - право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги (про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, відповідач ОСОБА_3 має нести цивільну відповідальність, а тому позов в частині стягнення матеріальних витрат підлягає задоволенню.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 39/ГП від 04.04.2015, смерть ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 настала внаслідок закритої черепно- мозкової травми, що супроводжувалась забоями головного мозку, крововиливами під м'які мозкові оболонки, травматичного шоку тяжкого ступеня.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 79 від 04.12.2015, ОСОБА_4 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забоїв головного мозку, крововиливами під м'які мозкові оболонки, крововиливи в м'які тканини голови в лобно-скронево-тім'яній областях праворуч і в потиличній області зліва, закриті прямі переломи 2-6-го ребер зліва між середньо - ключичній і передньо-пахвовій лініями без пошкодження пристінкової плеври; крововиливи у корені легень, воріт печінки, в навколо печінкову клітковину, закритий косий перелом правої плечової кістки у верхній третині зі зміщенням, закриті поперечні переломи правих ліктьових і променевих кісток в нижній третині, з незначним зміщенням кісткових фрагментів, закриті гвинтоподібні осколкові переломи великої та малої гомілкових кісток лівої гомілки у верхній третині зі зміщенням кісткових фрагментів; крововиливу в м'які тканини в місцях переломів і навколо них, садна і синці обличчя, тулуба, кистей. Вказані пошкодження утворилися від дії тупих предметів, не виключно, при ударі виступаючими частинами рухомого автомобіля, ОСОБА_4, з наступним його падінням на дорожнє покриття і ковзанням по ньому.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, роз'яснень, що містяться у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч. 1, п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до змісту ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Враховуючи ту обставину, що смерть батька та діда внаслідок ДТП спричинила позивачам сильну моральну психологічну травму, вони перенесли сильні душевні страждання адже сталися тяжкі і невідворотні наслідки у їх житті, змінився звичайний ритм їх життя, тому з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, особи відповідача та його матеріального і сімейного становища, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі по 30000,00 грн. кожному з позивачів.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 733,26 грн. (п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), відповідно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 5-11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, що спричинило смерть потерпілого - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13326,70 грн., а саме у рівних частинах по 6663,35 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Держави судові витрати, а саме судовий збір у сумі 733,26 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяІ. О. Хайдарова