Справа № 2-1903/2011 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/2993/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів за первісним позовом і позивачів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області 31 січня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовними вимогами, розмір яких збільшив в ході судового розгляду, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування покликався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 23.03.2011р. приблизно о 20.00 год. на автодорозі Київ-Чоп в напрямку с.Пятничани Стрийського району, в результаті порушення відповідачем ОСОБА_2, який керував транспортним засобом марки МТЗ-80 без номерного знаку з причепом - бочкою, що є власністю ОСОБА_3, його автомобілю марки CITROEN JAMPY 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, були завдані технічні пошкодження. Розмір заподіяного йому матеріального збитку визначений висновком судової авто-товарознавчої експертизи за №2019 від 23.10.2016р. та складає 122 507,82 грн. Також він поніс витрати в розмірі 725 грн. на евакуацію належного йому транспортного засобу з місця ДТП, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Окрім цього, діями відповідача ОСОБА_2 йому завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок порушення його прав, неможливості користуватися автомобілем, що призвело до ускладнення пересування, оскільки його робота повязана з використанням автомобіля. Розмір завданої моральної шкоди він оцінює у 3000 грн. Також просив стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати в загальному розмірі 9 361,20 грн.

В жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_5 із зустрічним позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, покликаючись на те, що 23.03.2011р. ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_2, зіткнувся з причепом-бочкою, який буксирував трактор МТЗ-80 номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 Трактор та причеп-бочка належали покійному чоловікові ОСОБА_6, який помер 23.03.2010р. Вона є єдиним спадкоємцем майна останнього.

Згідно з постановою судді Стрийського міськрайонного суду від 07.06.2011р. у справі №3-1247/11, ОСОБА_5, керуючи автомобілем CITROEN JAMPY не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з трактором марки МТЗ-80 з причепом-бочкою під керуванням ОСОБА_7, який рухався в попутному напрямку, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. В результаті зіткнення автомобіля CITROEN JUMPY під керуванням ОСОБА_5 з причепом-бочкою, останньому згідно з протоколом огляду місця події, завдані технічні пошкодження: пошкоджена задня балка, рама бочки, колеса, тріснула цистерна. Вартість завданої їй матеріальної шкоди, яку вона просить стягнути з відповідача, становить 12790 грн. Також просила стягнути понесені нею судові витрати в розмірі 247,90 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 200 грн.

ОСОБА_2 також звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що 23.03.2011р. ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_2, зіткнувся з причепомбочкою, який буксирувався трактором МТЗ-80 номерний знак НОМЕР_3 під його керуванням. Трактор та причеп-бочка належать його тітці ОСОБА_3 Остання успадкувала ці транспортні засоби після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер 23.03.2010р. Протиправність дій ОСОБА_5 підтверджена постановою судді Стрийського міськрайонного суду від 07.06.2011р. у справі №3-1247/11, згідно з якою ОСОБА_5, керуючи автомобілем CITROEN JAMPY не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з трактором марки МТЗ-80 з причепом-бочкою під керуванням ОСОБА_7, який рухався в попутному напрямку, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Завдана йому моральна шкода полягає у заподіянні моральних страждань, що проявилися у панічному страху перед дорожнім рухом, неможливості опанувати себе і сісти за кермо автомобіля впродовж двох місяців. Це призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, він не зміг добиратися на роботу, оскільки до його місця праці не їздить жодний громадський транспорт. Внаслідок пережитого нервового потрясіння стан його здоровя значно погіршився, в нього були тривалі шлункові розлади, втрата апетиту, неспокійний сон, що супроводжувався нічними жахіттями, часті головні болі, відчуття втоми та пригніченості і, як наслідок, неможливість сконцентрувати увагу, погіршення памяті та відчуття сонливості впродовж дня. В результаті він не міг ефективно виконувати трудові обовязки, спілкувати з друзями, поводити звичний спосіб життя. Розлади здоровя, спричинені душевними переживаннями, викликати необхідність лікування у невропатолога, що підтверджується медичною довідкою та випискою із амбулаторної картки хворого. Оскільки завдана йому моральна шкода є безпосереднім наслідком незаконних дій відповідача, який вчинив ДТП, просив стягнути з останнього на його користь 3000 грн. завданої моральної шкоди.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2017 року первісний і зустрічний позови задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 78 868,99 грн. 00 коп. завданої матеріальної шкоди, 1500 грн. завданої моральної шкоди та 5991 грн. 17 коп. судових витрат.

Стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 19 717 грн. 26 коп. завданої матеріальної шкоди та 1497 грн. 79 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 2558 грн. 00 коп. завданої матеріальної шкоди та 89 грн. 58 коп. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 2000 грн. 00 коп. завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено.

Дане рішення оскаржила представник відповідачів за первісним позовом і позивачів, за зустрічним позовом, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення постановлено зі значними порушеннями норм матеріального права та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню, оскільки судом не повно зясовні обставини, які мають значення по справі. Невідповідність висновків суду обставинам справи, викладених в його рішенні, полягає в неправильній оцінці встановлених судом обставин справи і помилковим визначенням в звязку з цим їх юридичного значення. Зокрема, зазначає, що у оскаржуваному рішенні суд абсолютно необґрунтовано дійшов висновку про змішану форму вини обох водіїв. Також абсолютно не обґрунтував, чому визначив ступінь вини ОСОБА_5 на рівні 20%, а ОСОБА_2 на рівні 80%, не зазначив з яких міркувань виходив розподіляючи таким чином вину у ДТП та ступінь впливу цієї вини на розмір заподіяної шкоди. Крім того, судом безпідставно зроблено висновок, що ОСОБА_2 без достатніх правових підстав керував транспортним засобом. У судовому засіданні власниця трактора ОСОБА_3 дала пояснення, у яких ствердила, що доручила ОСОБА_2 керувати належним їй трактором та перевезти причеп-бочку. Таким чином, ОСОБА_2 перебував у транспортному засобі правомірно. Також судом не взято до уваги доводів представника апелянтів щодо спроможності висновку №2019 судової авто-товарознавчної експертизи, як допустимого та належного доказу, оскільки експертиза проводилася 25.10.2016р., тобто через пять років після ДТП. Весь цей час автомобіль зберігався у позивача, точний опис пошкоджень на момент ДТП проведений не був, а тому в цьому автомобілі могли бути також пошкодження (чи нестача деталей) зроблені вже після ДТП. Жодних доказів, що описані пошкодження були зроблені під час ДТП експертом надано не було. Отже, судом не встановлено усіх елементів складу цивільного правопорушення, які б свідчили про вину ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та взаємозвязок їхніх діянь із шкодою, завданою ОСОБА_5, проте всупереч чинному законодавству суд зобовязав відповідачів відшкодувати шкоду. Задовольняючи вимоги ОСОБА_5 про відшкодування йому моральної шкоди, суд не зясовував у чому саме полягали його моральні страждання, як вони проявилися і чим вони підтверджуються. Суд також не звернув увагу на той факт, що позивач не надав жодних доказів, що свідчили б про наявність моральної шкоди, незважаючи на те, що відповідно до вимог ст.ст. 10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити повністю Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, в судове засідання не зявились,клопотань про відкладення розгляду справи не подали, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.03.2011р. приблизно о 19 год.45 хв. на автодорозі Київ-Чоп біля с.Пятничани Стрийського району Львівської області ОСОБА_5, керуючи автомобілем CITROEN JUMPER, в порушення вимог п.12.1 ПДР не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з трактором марки МТЗ-80 державний номерний знак НОМЕР_3 з причепом-бочкою під керуванням ОСОБА_7, який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи №3-1247/11 та наявної у них постанови судді від 07.06.2011р. у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_5 провадження у справі на підставі ст.ст.38,247 п.7,2 КУпАП закрито.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, спеціальна норма по відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до розяснень, які викладені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, в основу оскаржуваного рішення та визначення сум відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП судом першої інстанції було взято до уваги висновок №2019 судової автотоварознавчої експертизи від 25.10.2016 року, в якому визначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля CITROEN JUMPER, д.р.н. ВС 3120 АТ, внаслідок його пошкодження у ДТП 23.03.2011 року, у цінах на момент завершення експертизи становить 122 507,82 грн., проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце у 2011 році, а експертиза проведена у кінці 2015 року, відтак, на думку колегії суддів даний висновок не являється належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Крім того, на думку колегії суддів, в оскаржуваному рішенні, суд абсолютно необґрунтовано дійшов висновку про змішану форму вини обох водіїв. Також абсолютно не обґрунтував, чому визначив ступінь вини ОСОБА_5 на рівні 20%, а ОСОБА_2 на рівні 80%, не зазначив з яких міркувань виходив розподіляючи таким чином вину у ДТП та ступінь впливу цієї вини на розмір заподіяної шкоди.

Що стосується задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 2000 грн. 00 коп. завданої моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що такі є безпідставними з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахування інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів Лещишин А.О. не надано належних та допустимих доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та в чому вони полягали.

Вищезазначене свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема в частині збирання та оцінки доказів на предмет їх належності та допустимості, що в свою чергу призвело до поверхового та неправильного вирішення спору. Тому ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у звязку із чим, відповідно до ст. 309 ч. 1 п. 3 ЦПК України таке рішення слід скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП; ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди відмовити

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 307, 309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу представника відповідачів за первісним позовом і позивачів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області 31 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП; ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.М. Ванівський

Судді Р.П. Цяцяк

ОСОБА_8