АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 756/4431/16-ц головуючий у 1-й інстанції: Луценко О.М.
апеляційне провадження №22-ц/796/5080/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання правочинів недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 грудня 2007 року між нею та ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", було укладено кредитний договір № 2608/1207/88-041, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 150 000 доларів США на строк з 19 грудня 2007 року по 18 грудня 2015 року зі сплатою: з 19 грудня 2007 року по 30 листопада 2009 року - 12,5% річних; з 01 грудня 2009 року по 9 листопада 2010 року - 7% річних; з 10 листопада 2010 року по 9 листопада 2011 року - 10% річних; з 9 листопада 2011 року по 18 грудня 2015 року - 17,91% річних.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між нею та ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", був укладений іпотечний договір від 19 грудня 2007 року.

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс" укладений договір факторингу. Одночасно з цим, 28 листопада 2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та ПАТ "Сведбанк" укладений нотаріально посвідчений договір про відсуплення прав за іпотечними договорами.

Зазначала, що п. п. 2 п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання фінансових послуг України № 231 від 3 квітня 2009 року "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" до фінансової послуги факторингу віднесено набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

Посилаючись на те, що за кредитним договором вона не виступає суб'єктом господарювання, зазначала, що у такому разі банк не був уповноважений відступати право вимоги за кредитним договором, позивач просила визнати договір факторингу та договір відступлення прав за іпотечними договорами у частині відступлення права вимоги за її зобов'язаннями по кредитному договору й по іпотечному договору недійсними з наведених підстав.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ТОВ "ФК "Вектор Плюс" - Савінський К.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (порушення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Судом установлено, що 19 грудня 2007 року між ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2608/1207/88-041, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 150 000 доларів США зі строком погашення до 18 грудня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого позивач передала в іпотеку банку, належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс" було укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право вимоги якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.

У цей же день, 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс" укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до умов якого разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Разом з тим, вирішуючи спір про недійсність договору факторингу від 28 листопада 2012 року та договору про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, однією зі сторін яких є ПАТ "Сведбанк", суд першої інстанції у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не визначився зі складом осіб, які братимуть участь у справі, та у встановленому процесуальним законом порядку не залучив до участі у справі ПАТ "Сведбанк", чим вирішив питання про його права та обов'язки при вчиненні ним оспорюваних правочинів.

Без залучення сторони оспорюваного правочину до участі у справі в якості співвідповідача правильно вирішити спір неможливо.

Таким чином, вирішуючи спір суд першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не визначився із характером спірних правовідносин, належним чином не з'ясував обставини, що мають значення для справи, не встановив дійсних прав та обов'язків сторін та коло відповідачів у даній справі.

За таких обставин висновки суду щодо способу вирішення зазначеного спору є передчасними.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання правочинів недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова