Провадження №2/523/1019/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2017 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

при секретарі Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсними, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що у 2013р. він видав нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження майном на імя своєї тітки ОСОБА_2 Скориставшись довіреністю відповідач оформила на своє імя право власності на квартиру АДРЕСА_1 (наданий час ОСОБА_4) в м. Одесі, право власності на яку перейшло до нього в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 21.01.2013р. На думку позивача ОСОБА_2 не мала права укладати договір дарування від 24.06.2016р. від його імені у своїх інтересах. Посилаючись на ч.3 ст. 238 ЦК України позивач просить визнати недійсним договір дарування вказаної вище квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 24.06.2016р., скасувавши держану реєстрацію прав та їх обтяжень на вказаний обєкт нерухомості. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивачпредявлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявилася без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Від її представника до суду надійшли письмові заперечення, в яких посилаючись на безпідставність предявлених позовних вимог просить відмовити в їх задоволенні.

ОСОБА_3 направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 11.09.2013р., реєстровий номер 2247, належала на праві власності ОСОБА_1

ОСОБА_2 діючи за нотаріально посвідченою довіреністю від 12.03.2013р.від імені ОСОБА_1 14.06.2016р. уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий номер 1614.

За нотаріально посвідченим договором дарування від 24.04.2016р. ОСОБА_3 подарував спірну квартиру ОСОБА_2 На даний час за вказаним договором дарування остання є власником квартири.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

За змістом ч.1 ст. 237, ст.239 ЦК України, представництво є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, який створює, змінює, припиняє цивільні прав та обовязки особи, яку він представляє.

Частина 3 статті 238 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу заявлених позовних вимог, передбачає, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої від одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо невстановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину ст. 204 ЦК України).

Підстави недійсності правочину передбачені ч.1 ст.215 ЦК України, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5,5 ст.203 цього Кодексу.

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обовязок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу предявлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Як встановлено судом та зазначено вище, договір дарування від 24.06.2016р. був укладений між власником спірної квартири ОСОБА_3, право власності до якого перейшло за договором купівлі-продажу від 14.06.2016р., та ОСОБА_2, яка на час його укладання не діяла як представник в інтересах ОСОБА_1, а виступала від свого імені, як обдарована особа. Отже, посилання ОСОБА_1 на невідповідність спірного договору дарування вимогам закону, а саме порушення ч.3 ст. 238 ЦК України є безпідставні, недоведені та судом відхиляються.

Не заслуговують на увагу і посилання позивача про скасування дії довіреності, виданої ним12.03.2013р. на імя ОСОБА_2, так як така була скасована лише 06.06.2016р., тобто після вчинення договорів, як купівлі-продажутак і дарування.

Будь-які інші вимоги позивачем не заявлялися.

На підставі викладеного, оцінюючі надані з боку позивача докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючисьст.ст.10,11,57,63,64,88,209,212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсними відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскарженев апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Суддя