АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 766/3001/17 Головуючий в І інстанції: Хайдарова І.О.
Провадження №22-ц/791/1241/17 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

Колісниченка А.Г.

секретар Давиденко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Херсонський нафтопереробний завод» про визнання трудового договору недійсним, визнання недійсним наказу в частині про звільнення, поновлення на роботі та сплату за вимушений прогул, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року позивачзвернувся до суду з позовом посилаючись на те, що працював у відповідача ведучим юрисконсультом юридичного відділу та у зв'язку з тим, що підприємство постійно змінювало назви з ВАТ на ЗАТ, а потім на ПАТ, які є всі правонаступниками один одного, всім працівникам підприємства адміністрація в 2016 році запропонувала формально припинити трудові відносини та укласти контракти строком на 1 рік, які в подальшому будуть автоматично без переукладання продовжуватись. Він не припиняючи працювати на підприємстві 29.01.2016 року був звільнений за згодою сторін, про що виданий наказ №2/к від 29.01.2016 року який вважає незаконним, про що зазначив у наказі, крім того його повідомили без ознайомлення з наказом, про наявність наказу №3/к про прийом його на роботу від 29.01.2016 року на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу. В подальшому йому був наданий трудовий договір від 01.02.2016 року, однак він не містив строку та умов укладення трудового договору. 31.01.2017 року йому повідомили, що він звільнений відповідно до наказу №2/к у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Вважає, що наказ про його звільнення за згодою сторін №2/к від 29.01.2016 року на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України, наказ №3/к від 29.01.2016 року про прийняття на роботу, з яким не було ознайомлено, не затверджено ніяких посадових інструкцій та трудовий договір укладений під тиском 01.02.2016 року строком до 31.01.2017 року та наказ про звільнення №2/к від 31.01.2017 року незаконні. Посилаючись на наведене, просив визнати наказ №2/к від 29.01.2016 року про його звільнення за згодою сторін незаконним; визнати наказ №3/к від 29.01.2016 року про його призначення на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу незаконним; визнати трудовий договір укладений між ним та ПАТ «Херсонський нафтопереробний завод» 01.02.2016 року до 31.01.2017 року недійсним; зобов'язати ПАТ «Херсонський нафтопереробний завод» поновити його на посаду начальника відділу претензійної роботи юридичного управління призначеного раніше відповідно до наказу №166/к від 02.12.2008 року; стягнути з ПАТ «Херсонський нафтопереробний завод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу на день ухвалення рішення у справі; стягнути судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішення суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду, представник ПАТ «Херсонський нафтопереробний завод» просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем не було допущено порушень чинного трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що 28.01.2016 року ОСОБА_2 звернувся до директора ПрАТ «Херсонський нафтопереробний завод» із письмовою заявою, в якій просив звільнити його з 29.01.2016 року за згодою сторін (а.с.53). На підставі вищезазначеної заяви винесено наказ №2-к від 29.01.2016 року про його звільнення з посади начальника відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління з 29.01.2016 року за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП, на підставі його заяви (а.с.48).

29.01.2016 року ОСОБА_2 звернувся до директора ПрАТ «Херсонський нафтопереробний завод» із письмовою заявою, в якій просив прийняти його на роботу на посаду ведучого юрисконсульта юридичного відділу по строковому трудовому договору з оплатою згідно штатного розпису з 01.02.2016 року (а.с.18). На підставі вищезазначеної заяви винесено наказ №3-к від 29.01.2016р. про його прийняття на посаду ведучого юрисконсульта юридичного відділу з 01.02.2016 року по 31.01.2017 року по строковому трудовому договору, на підставі його заяви (а.с.43).

Відповідно до трудового договору від 01.02.2016 року укладеного між ПрАТ «Херсонський нафтопереробний завод» та ОСОБА_2, зокрема п. 9 передбачено строк дії, зміни, припинення та розірвання трудового договору, а саме, п. 9.1 передбачає, що трудовий договір діє з 01.02.2016 року по 31.01.2017 року (а.с.9). Зазначений трудовий договір містить підписи сторін.

Наказом від 31.01.2017 року № 2/к ОСОБА_2 звільнено за п. 2 ст. 36 КЗпПУ. На наказі міститься відмітка ОСОБА_2 про незгоду з наказом (а.с.18).

Згідно трудової книжки ОСОБА_2, 31.01.2017 року зроблений запис про звільнення в зв'язку з закінченням строкового трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України у відповідності до наказу №2/К від 31.01.2017 року (а.с.14).

31.01.2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до комісії по трудовим спорам ПрАТ «Херсонський нафтопереробний завод» щодо поновлення його на роботі (а.с.20-21).

Згідно листа членів комісії по трудових спорах ПрАТ «Херсонський НПЗ» від 03.02.2017 року за №1, позивача повідомлено про те, що розглянути його заяву про поновлення на роботі не можливо, оскільки відсутні 8 з 10 обраних ще в 2009 році членів комісії, у зв'язку з їх звільненням з роботи, тому рішення комісії не може бути легітимним через відсутність кворуму (а.с.19).

Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з роботи - у місячний строк з дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року визначено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази поважності причин пропуску позивачем строку на оскарження наказів №2-к від 29.01.2016 та №3-к від 29.01.2016.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пп. 2 і 3 ст. 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Абзацом 3 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що оскільки згідно з частиною 2 статті 23 КЗпП України трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Із штатного розпису ТОВ «Херсонський НПЗ» вбачається, що посади, яку займав позивач, з 01.02.2017 року не існує, що пояснює укладення саме строкового договору із ОСОБА_2

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що строковий трудовий договір було укладено за власним бажанням ОСОБА_2 та на підставі його заяви, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для визнання вказаного трудового договору недійсним та поновлення позивача на роботі, оскільки при його звільненні відповідачем не було допущено порушень чинного трудового законодавства.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає чинності після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

А.Г. Колісниченко