Головуючий суду 1 інстанції - Стеценко О.С.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 420/705/17
Провадження № 22ц/782/795/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів: Карташова О.Ю., Яреська А.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 29 серпня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року позивач КС «Імперіал ЛТД» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 22.08.2014 року КС «Імперіал ЛТД» та відповідач ОСОБА_2 уклали між собою кредитний договір № 4541 за умовами якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 100000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання, строком на 24 фактичних місяців, з оплатою 70 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Також, 22.08.2004 року між КС «Імперіал ЛТД» та відповідач ОСОБА_3 уклали договір поруки № 4541/1, відповідно до умов якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором № 4541 від 22.08.2014.

Відповідач ОСОБА_2 своєчасно кредитні кошти не повертає, станом на 16.05.2017 року має заборгованість в сумі 378510 грн., з якої позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість в сумі 155000,13 грн. за період з 13.04.2016 року по 16.05.2017 року.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 29.08.2017 року позовні вимоги КС «Імперіал ЛТД» задоволені повністю. Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь КС «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором № 4541 від 22.08.2014 у розмірі 155000,13 грн., яка складається із заборгованості зі сплати основного боргу 2901 грн. та заборгованості зі сплати процентів 152099,13 грн. Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 1162,50 грн. з кожного на користь держави.

Не погодившись з зазначеним рішенням позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Сторони, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду від останніх не надійшло. Від відповідачів на електрону пошту апеляційного суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд першої інстанції вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 22.08.2014 року позивач КС «Імперіал ЛТД» позивач та відповідач ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 4541, за умовами якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 100000,00 грн. строком на 24 фактичних місяці зі сплатою 70% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом відповідно до графіку.

За згодою сторін, згідно п. 3.3 Договору, до нього було складено графік погашення кредиту, згідно з яким ОСОБА_2 зобов'язався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит.

Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу- сума кредиту, що передбачено п.3.5 Договору.

Відповідно до п. п. 3.7, 3.8 Договору, у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення, цей кредит може за рішенням Кредитного комітету, визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитором з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 140 % річних від суми залишку кредиту.

Згідно п. 5.1.3. Договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язався вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка платежів.

Однак, незважаючи на прийняті зобов'язання, ОСОБА_2 постійно порушує графік сплати кредиту, не доплачує необхідні до сплати суми.

Згідно розрахунку заборгованості з 13.04.2016 по 16.05.2017, станом на 16.05.2017 сума заборгованості за Договором становить 155000,13 грн, з яких 2901,00 грн - заборгованість зі сплати основного боргу; 152099,13 грн - заборгованість зі сплати процентів.

Також судом першої інстанції встановлено, що 22.08.2004 року між КС «Імперіал ЛТД» та відповідачами ОСОБА_3, як поручителем, та ОСОБА_2, як боржником, було укладено договір поруки № 4541/1.

При складенні Договору поруки відповідач ОСОБА_3 був попереджений про солідарну відповідальність з відповідачем ОСОБА_2, яку він несе в разі неналежного виконання умов Договору та повідомлено істотні умови Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору поруки у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим Договором.

В п. 2.2. Договору поруки зазначено, що якщо боржник не в змозі вчасно здійснити черговий платіж у відповідності з кредитним договором, боржник письмово повідомляє про це поручителя та кредитора не пізніше ніж за три дні до моменту настання строку платежу.

Відповідно до п. 2.4 Договору поруки якщо при настанні строку платежу, відповідно до кредитного договору, боржником не буде сплачено платіж кредитору, боржник зобов'язується повідомляти поручителя про прострочення платежу.

Згідно п. 2.5 Договору поруки поручитель зобов'язується протягом пяти календарних днів з моменту отримання повідомлення боржника згідно з п. 2.4. даного договору виплатити несплачену боржником суму кредиту.

Згідно п. 3.1 Договору поруки поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідно до п. 3.1.1. Договору поруки поручитель дає згоду на зміну розміру процентної ставки за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення та укладення окремої угоди. Дана умова договору є результатом домовленості кредитора і поручителя, а отже, поручитель розуміє покладену на нього відповідальність та дає згоду на зміну основного зобов'язання та строків виконання за зобов'язаннями боржника.

Пунктом 3.2 Договору поруки передбачено, що солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

Відповідно до п. п. 4.1., 4.2., 4.3. Договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.2. цього договору, не пред'явить вимоги до поручителя. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Задовольняючи позовні вимоги КС «Імперіал ЛТД», суд першої інстанції, встановивши, що відповідачем ОСОБА_2 були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів, дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_3, як фінансовий поручитель, відповідно до умов Договору поруки №4541/1, має солідарно відповідати за зобов'язаннями боржника за кредитним договором № 4541 від 22.08.2014 року. При цьому суд першої інстанції, з посиланням на положення п.4.1, п. 4.2., п.5.2 Договору поруки щодо умов припинення поруки, строку виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором та часу, з якого останнім ці зобов'язання не виконуються, часу останнього платежу по поверненню ОСОБА_2 кредиту та часу звернення позивача до суду за захистом порушеного права, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові № 6-18цс16 від 03 лютого 2016 року щодо припинення поруки, дійшов висновку про відсутність підстав вважати поруку ОСОБА_3 припиненою.

Також, судом першої інстанції встановлено отримання ОСОБА_2 основної суми кредиту в сумі 1000000 грн. При цьому, посилаючись на те, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст..ст.10,60 ЦПК України, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 не міг 22.08.2014 року підписати договір поруки № 4541/1, а також на те, що кредитний договір № 4541 є сфальсифікованим.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, так як ці вимоги законні та обґрунтовані.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і прийшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги КС «Імперіал ЛТД» підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ст.60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 цього Кодексу).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи 22.08.2014року позивач КС «Імперіал ЛТД» та відповідач ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 4541. Також 22.08.2004року між КС «Імперіал ЛТД» та відповідачами ОСОБА_3, як поручителем, та ОСОБА_2, як боржником, було укладено договір поруки № 4541/1.

Зазначені обставини також встановлені судовим рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 08.09.2016 року.

Також рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 08.09.2016 року встановлено, що станом на 13.04.2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 4541 від 22.08.2014року має заборгованість в сумі 220776,66грн., яка складається із заборгованості основної суми боргу - 94000грн. та заборгованість зі сплати відсотків - 126776,66грн., яка зазначеним рішенням, на користь КС «Імперіал ЛТД» стягнута з відповідачів боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 у солідарному порядку, а.а.с.5.6.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з доводів апелянта у провадженні Апеляційного суду Луганської області розглядається скарга ОСОБА_2 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 08.09.2016 року.

Як встановлено колегією суддів, відповідно до інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 15.11.2017року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 08.09.2016року залишено без змін.

З урахуванням вищевикладеного факт укладення відповідачами кредитного договору від 22.08.2014року № 4541, за яким відповідачем ОСОБА_2 отримано грошові кошти в сумі 100000грн. та договору поруки від 22.08.2014року № 4541/1 доказування не потребує.

Між тим, колегія суддів вважає необхідним перевірити доводи апелянта, які також були доводами й заперечень на позовну заяву та яким суд першої інстанції надав правову оцінку, а тому, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає недоведеними доводи відповідача-апелянта про те, що кредитний договір позивачем підроблено та сфальсифіковано, оскільки належних та допустимих доказів щодо підробки договору ОСОБА_2 не надано.

Крім того, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає недоведеними доводи відповідача-апелянта про те, що відповідач ОСОБА_3 договір поруки не підписував, оскільки відповідних та належних доказів невідповідності підпису на договорі поруки від імені ОСОБА_3 та підпису ОСОБА_3 відповідачами не надано, матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять клопотань відповідачів щодо проведення почеркознавчої експертизи підписів на кредитному договорі та договорі поруки.

Як вбачається з позовних вимог позивача КС «Імперіал ЛТД» позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за період з 13.04.2016року по 16.05.2017року в сумі 1555000,03 грн., що є частиною загальної заборгованості, що склалася станом на 16.05.2017року. Так, позивач просить стягнути заборгованість з суми основного боргу - 2901,00грн. та відсоткам 152099,13 грн. з розрахунку 140 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до п.3.7, 3.8.кредитного договору та рішення Кредитного комітету від 31.08.2015року 155000,13грн.

Колегією суддів перевірено розрахунок позивача та, з урахування рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 08.09.2016року про стягнення з відповідачів заборгованості, що склалася станом на 13.04.2016року, а саме: заборгованості за тілом кредиту в сумі 94000грн. та заборгованості зі сплати відсотків - 126776,66грн., вважає, що позивачем доведено наявність заборгованості, що склалася після ухвалення рішення Новопсковським районним судом 08.09.2016року, а саме: наявність заборгованості за тілом кредиту, з якої позивач просить стягнути частину в сумі 2901грн., та заборгованості за відсотками, які, відповідно до наданого позивачем розрахунку, складаються з усієї суми заборгованості, нарахованої за період після 13.04.2016року, станом на 16.05.2017року, а саме в сумі 152099,13грн.

При цьому колегія суддів не погоджується із зазначеним позивачем розміром загальної заборгованості, станом на 16.05.2017року, яку позивач у позовній заяві зазначив як суму у розмірі 378510грн., оскільки зазначення цієї суми не враховує того, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 08.09.2016року з відповідачів у солідарному порядку вже стягнуто 94000грн. тіла кредиту з 100000грн. отриманого кредиту, (при зазначенні позивачем про погашення ОСОБА_2 365,79грн.), а також 126776,66грн. - заборгованості по відсотках..

Зазначений позивачем розрахунок відповідачами не спростований. Іншого розрахунку заборгованості останніми суду не надано.

Між тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що стягнута оскаржуваним рішенням заборгованість фактично є донарахуванням суми боргу за одним і тим самим кредитним договором та договором поруки, оскільки, як встановлено колегією суддів, заборгованість за тілом кредиту попереднім рішенням не була стягнута у повному розмірі, а тому за наступний період позивач має право стягнути заборгованість.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що позивачем доведено наявність заборгованості в сумі 155000,13грн., що склалася за кредитним договором № 4541 від 22.08.2014року за період з 13.04.2016року по 16.05.2017року і позивач має право вимагати стягнення цієї суми з відповідачів у солідарному порядку.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про припинення поруки.

Як встановлено судом першої інстанції та доведено позивачем, умовами договору поруки передбачено припинення договору поруки, відповідно до п.5.2. сторони домовились про те, що кредитор має право звернутися з вимогами до Поручителя у трирічний термін, з моменту настання права вимоги за Зобов'язаннями, а відповідно до п.4.2. договору поруки порука припиняється, якщо Кредитор протягом строків, визначених у п.5.2. цього договору, не пред'явить вимоги до Поручителя, а.с.85.

Зазначений договір відповідачами підписано.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем ОСОБА_2 28.02.2015 року не було сплачено черговий щомісячний платіж, відповідно до умов договору, і саме з цього часу у позивача виникло право звернутися з вимогою про погашення заборгованості.

Звернувшись до суду 17.05.2017року із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором також з поручителя ОСОБА_3 позивач діяв у межах визначених п.п.4,2,5.2. договору поруки умов, які між сторонами були узгоджені.

За доводами апеляційної скарги апелянт посилається на те, що не може вважатися вимогою/претензією лист-повідомлення про необхідність сплати кредитних коштів від 22.08.2014року, то зазначений лист-повідомлення і судом не оцінюється як вимога чи претензія, оскільки текст цього листа містить попередження про наслідки у разі виникнення заборгованості, про що відповідачі були повідомлені у день складання договорів кредиту та поруки, а.с.79.

Звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором не вимагає від відповідача обов'язковості щодо досудового врегулювання спору, а тому позивач мав право звернутися до суду за захистом порушеного права без попереднього врегулювання спору у досудовому порядку.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, за доводами апеляційної скарги про направлення кореспонденції на адресу, де відповідачі бути не могли.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було перевірено зазначені позивачем у позовній заяві відомості про реєстрацію у встановленому законом порядку місця проживання відповідачів, а.а.с.11,12.

З отриманої від Новопсковської селищної ради Луганської області інформації було встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є зазначена позивачем адреса і саме за цією адресою відповідачам надсилалися повістки та інші процесуальні документи у справі.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців. - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Матеріали справи не містять повідомлення ОСОБА_2, ОСОБА_3 на адресу Новопсковського районного суду Луганської області про зміну свого місця проживання/перебування.

Як вбачається з матеріалів справи 21.07.2017року, відповідно до поштового конверту, а.с.60, Новопсковським районним судом Луганської області було отримано від ОСОБА_2 рекомендоване поштове відправлення із зазначенням адреси відправника: Айдарська вул..33/11, Новопсков, Луганської області, 92303, що свідчить про те, що саме ця адреса є місцем проживання ОСОБА_2, на яку судом першої інстанції направлялись усі повідомлення по справі і саме цю адресу свого місця проживання/перебування підтверджено ОСОБА_2 Новопсковському районному суду.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено незаконність рішення суду першої інстанції, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції переглянуто колегією суддів в межах доводів апеляційної скарги, порушень норм матеріального та процесуального права колегією суддів не встановлено, а тому підстави для скасування рішення, відсутні.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 29 серпня 2017року у цивільній справі за позовною заявою Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: