АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/1061/17 Головуючий в 1 інстанції - Коваль А.М.
Провадження № 22ц/774/1848/К/17 Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Видрик А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчається, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини що продовжує навчання, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач по справі є його батьком. Між батьками позивача у 2013 році було розірвано шлюб.

Позивач навчається в Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є.Жуковського на денній формі навчання, кінцевий термін якого 30 червня 2020 року.

В період навчання позивач проживає в м. Харків, має великі витрати та потребує матеріальної допомоги. Коштів, які надає йому мати, не вистачає для його нормального харчування та проживання. Враховуючи викладене, просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання на час навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дати подачі заяви і до закінчення терміну його навчання, тобто до 30 червня 2020 року включно.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 рокупозов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на час його навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 04.07.2017 року і до закінчення терміну його навчання, тобто до 30 червня 2020 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів на період навчання в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання як дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу), посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він добровільно не надає матеріальної допомоги синові, оскільки він матеріально допомагає синові, надсилав йому продукти харчування, допомагав у гуртожитку, купив ліжко та планшет, постійно купував одяг.

Крім того, судом при ухваленні рішення не враховано, що позивач навчається на бюджетній основі, отримує стипендію, не враховано, що й мати позивача повинна допомагати матеріально утримувати сина, зважаючи на те, що вона має таку можливість, а у відповідача на утриманні знаходиться мати, яка є пенсіонеркою та постійно хворіє, крім того на його утриманні знаходиться рідна сестра та племінник, які потребують його матеріальної допомоги.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи завчасно 29.09.2017 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, не з'явились.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено й в статтях 1 - 11 ЦПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На думку колегії суддів, неявка в судове засідання позивача та відповідача, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, є батьком позивача.

На даний час позивач ОСОБА_2 навчається на І курсі Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" на денній формі навчання, відповідно до довідки № 2062 від 24.05.2017 року, кінцевий термін навчання 30 червня 2020 року та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог позивача та визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 182, 199, 200 СК України та виходив з того, що ОСОБА_2, у зв'язку із продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_1 зобов'язаний, та має можливість її надавати, при цьому суд враховував матеріальне становище відповідача, який працює в ПАТ "ПГЗК" м. Покров, отримує стабільну заробітну плату, згідно довідки КЗ "ЦМЛ м. Покров"ДОР" перебуває на стаціонарному лікуванні органів зору, стягнень з його заробітку по виконавчим документам не проводиться.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач, у зв'язку з навчанням, потребує певних матеріальних витрат, а саме: оплата проживання у гуртожитку, проїзд до м. Харків та у зворотному напрямку, витрати на харчування, придбання одягу, необхідних речей та приладдя для навчання і постійно потребує матеріальної допомоги, в той час як стипендія позивача та матеріальна допомога матері не покриває вказаних витрат, інших джерел заробітку позивач не має, а відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу в розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не враховано, що відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу синові не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки добровільне надання матеріальної допомоги не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру стягнутих аліментів з 1/6 до 1/8 частини заробітку відповідача.

Не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач навчається на бюджетній основі та отримує стипендію, оскільки вказані обставини не знімають з відповідача обов'язку, відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, надавати матеріальну допомогу синові, який продовжує навчання з урахуванням того, що відповідач має таку можливість та розмір аліментів визначений судом першої інстанції з урахуванням зазначених обставин.

Також не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що й мати позивача повинна допомагати матеріально утримувати сина, зважаючи на те, що вона має таку можливість, з тих підстав, що батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, в даному випадку обов'язок надавати матеріальну допомогу покладено на обох з батьків, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що мати позивача не надає йому матеріальної допомоги. Розмір аліментів, підлягає стягненню з відповідача, визначений судом першої інстанції з урахуванням положень ст. 182 СК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що на його утриманні знаходиться мати, яка є пенсіонеркою та постійно хворіє, та рідна сестра та племінник, які потребують його матеріальної допомоги, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, зокрема врахував те, що відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача повинна бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 308 ЦПК України, залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: