АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2431/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області в складі:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Пономаренка В.В.

секретар Наконечна М.М., Анкудінов О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Рішення ухвалено головуючим суддею Смоляр О.А.

Час і місце ухвалення рішення - 31 жовтня 2017 року, м.Черкаси.

Дата складання повного тексту рішення - 31 жовтня 2017 року.

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 6 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5. було укладено кредитний договір № CSIPGI00000076, згідно якого ОСОБА_5 отримала кредит в сумі 24 500 доларів США на термін до 6 квітня 2027 року.

В зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_5 станом на 3 квітня 2017 року має заборгованість - 39956,12 долари США, яка складається з наступного:

19486,43 долари США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

9075,09 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

1400 долари США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

9994,60 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Від цієї суми заборгованості позивач віднімає суму, яка була стягнута з відповідачки рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 2 березня 2011 року на користь банку у розмірі 20404,67 долари США, з яких:

19487 долари США- заборгованість за кредитом;

841,39 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

40 долари США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

35,55 долари США - заборгованість по пені.

Залишок становить - 19552,12 долари США.

В зв'язку з тим, що законодавством не передбачено вимагати від боржника,повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь- яку частину суми заборгованості за кредитом, тому банк просив суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 3 913,70 долари США, що в гривневому еквіваленті станом на 3 квітня 2017 року складає 105 748 грн. 17 коп. за кредитним договором № CSIPG100000076 від 6 квітня 2007 року, яка складається з наступного:

2553,70 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

1360 долари США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вирішити питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», зокрема, зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення районний суд залишив поза увагою те, що позичальник зобов'язаний належним чином виконувати зобов'язання, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства; банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, тоді як відповідачка вказаний розрахунок ніякими доказами не спростувала та не надала доказів на підтвердження обставин, на які посилалась як на підставу своїх заперечень проти позову; не з'ясував, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження.

Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 263, 264 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом у справі так як не містить інформації щодо розрахунку заборгованості відповідачки.

Крім цього, суд також виходив з того, що відповідно наданих відповідачкою довідок від 11 лютого 2016 року №1А17-70ВР-MSNR-QMKR та від 7 червня 2016 року D7NH-36NB-V094-E28J ОСОБА_5 заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 11 лютого 2016 року та 30 червня 2015 року не має.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

По справі встановлено, що 6 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5. укладено кредитний договір № СSІРG100000076, згідно умов якого ОСОБА_5 отримала 24 500 долари США на термін до 6 квітня 2027 року.

ОСОБА_5 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № СSІРG100000076.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов'язання за кредитним договором не виконала.

Станом на 3 квітня 2017 року поточна заборгованість за кредитом складає 39956,12 долари США.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 2 березня 2011 року задоволено позов банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 за кредитним договором № СSІРG100000076 від 6 квітня 2007 року та в рахунок погашення заборгованості стягнуто 20404, 67 долари США. (а.с. 77)

В п.7 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення» роз'яснено, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК) ( 1618-15 ), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Таким чином, договірні правовідносини між сторонами не припинилися, внаслідок чого колегія суддів вбачає, що банк правомірно продовжує здійснювати нарахування відсотків та комісії за користування кредитом.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків та комісії за користування кредитом, передбачених умовами договору та ЦК України.

У пункті 17 постанови Пленуму ВСУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» також роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк ставить вимогу про стягнення з ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 3 913, 70 долари США, яка складається з:

2 552,70 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

1 360 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вбачає, що з відповідача на користь банку підлягають стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом та заборгованість по комісії за користування кредитом, передбачені умовами договору.

Довідки надані ОСОБА_5. від 11 лютого 2016 року та від 7 червня 2016 року не спростовують наявність заборгованості саме за кредитним договором № СSІРG100000076 від 6 квітня 2007 року, за яким пред'явлено вимоги, оскільки вказані довідки не ідентифікують та не вказують про відсутність заборгованості відповідачки саме по вказаному договору.

Посилання відповідачки на платіжні доручення №№ 851810; 851807; 851804; 851793; 851790 від 15 березня 2011 року про сплату нею заборгованості є безпідставними, оскільки містять дані про сплату коштів за договором № SІРG100000078 в той час, коли позивачем заявлено до відповідачки вимогу про стягнення заборгованості за договором № СSІРG100000076

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Стосовно строків позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі до винесення рішення, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно виписки по рахунку вбачається, що останній платіж по кредитному договору № СSІРG100000076 від 6 квітня 2007 року ОСОБА_5 здійснила 26 травня 2014 року (а.с. 66), тоді як в суд банк звернувся 18 квітня 2017 року, що свідчить про дотримання банком строку позовної давності при зверненні до суду із даним позовом.

За вказаних обставин ухвалене у справі рішення першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із прийняттям нової постанови в апеляційному порядку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3 360 грн. за сплату судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 376 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2017 року у даній справі скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 3 913, 70 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 105 748 грн. 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 3 360 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Н.І.Гончар

Ю.В.Сіренко

В.В.Пономаренко

Повний текст постанови виготовлений 28 грудня 2017 року