Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/2444/16 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/778/1986/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Фесенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, ОСОБА_5, треті особи: Пята Запорізька державна нотаріальна контора, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради, ОСОБА_5, треті особи: Пята Запорізька державна нотаріальна контора, ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є спадкоємцем після померлого батька - ОСОБА_7, померлого 14 листопада 2013 року.

Спадкове майно складає житловий будинок №28 по вулиці Підлісній в місті Запоріжжя загальною площею 69, 8 кв.м., в тому числі житловою площею - 44, 9 кв.м.

Зазначене майно належало ОСОБА_8, померлої 09 березня 2002 року, яка прийняла спадщину за законом після померлого чоловіка, ОСОБА_9, але не оформила. Після померлої ОСОБА_8 спадщину прийняли син померлої - ОСОБА_7 та онук померлої - ОСОБА_5 в порядку ст.1266 Цивільного кодексу України, що є сином померлого 25 січня 1996 року ОСОБА_10, який був сином ОСОБА_11 та ОСОБА_9. Згідно матеріалів спадкової справи №563-2002 спадкоємці прийняли спадщину за законом але не оформили свої спадкові права.

12 грудня 2013 року вона звернулась до П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого 14 листопада 2013 року батька - ОСОБА_7. 24 лютого 2015 року постановою №777/02-31 державного нотаріуса П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_12 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не було надано документів, підтверджуючих факт родинних відносин її та спадкодавця через існування розбіжностей в прізвищі «ОСОБА_7 - ОСОБА_9», та правовстановлюючих документів на житловий будинок, з відповідними відмітками про державну реєстрацію права власності та з проставленням підпису та печатки.

Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України від 13 серпня 2015 року №056/761-а встановлено ідентичність прізвища ОСОБА_7 (запис в Свідоцтві про смерть) та ОСОБА_13 (Свідоцтво про народження).

Також, будинок №28 по вулиці Підлісна в місті Запоріжжя був збудований ОСОБА_9 у 1968 році на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності. ТОВ «ЗМБТІ» було надано копію правовстановлюючого документу, а саме Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого ОСОБА_14 державним нотаріусом Першої нотаріальної контори 27 листопада 1967 року за реєстром №2-1190 та відповідь Вих.№10264 від 19 листопада 2015 року про технічну інвентаризацію зазначеного вище будинку.

Спадкоємцями, які прийняли, але не оформили своє право на спадщину згідно вимог ст.ст.1258, 1261, 1266, 1267 Цивільного кодексу України, є вона та ОСОБА_5, по 1/2 частці кожному.

На підставі зазначеного просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку житлового будинку №28 по вулиці Підлісній в місті Запоріжжя загальною площею 69, 8 кв.м., в тому числі житловою площею - 44, 9 кв.м.; визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку житлового будинку №28 по вулиці Підлісній в місті Запоріжжя загальною площею 69, 8 кв.м., в тому числі житловою площею - 44, 9 кв.м.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2016 року залишено без розгляду позовну заяву в частині заявлених позовних вимог про визнання права власності на частину житлового будинку за ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частки житлового будинку №28 по вулиці Підлісній в місті Запоріжжя загальною площею 69, 8 кв.м., в тому числі житловою площею - 44, 9 кв.м.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

За приписами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Судом першої інстанції встановлено, що 9 березня 2002 року померла ОСОБА_8.

Як вбачається зі спадкової справи №563 після смерті ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає в АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами спадкової справи №563 (т.1, а.с.87-90).

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 14 листопада 2013 року , що підтверджується Актовим записом про смерть №6392 від 18.11.2013 року (т.1, а.с.69 зворот.).

Відповідно до свідоцтва про народження серія III ЖС №317619, виданого 07 лютого 1987 року, батьками «Касатой Ирины Владимировны», що народилась 27 грудня 1986 року є «Касатый Евгений Яковлевич» та «Касатая Алла Васильевна» (т.1, а.с.7). Текст у свідоцтві про народження серія III ЖС №317619 заповнено російською мовою.

ОСОБА_15 та ОСОБА_16 25 лютого 1986 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія I ЖС №109439 (т.1, а.8). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу Якименко.

Судом першої інстанції встановлено, що в установлений законом термін, а саме 11 грудня 2013 року, позивач звернулася до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.1, 62-85).

24.02.15р. державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_7 на житловий будинок № 28 по вул. Підлісній в м. Запоріжжі, оскільки наданих позивачем документів не вистачило нотаріусу для вчинення нотаріальної дії (т.1, а.с.17).

Крім того, судом встановлено, що земельна ділянка № 28 по вул. Підлісній в м. Запоріжжі (колишня адреса - м. Запоріжжя, селище ДД, квартал 302, місце 3), площею 527 кв.м. була надана ОСОБА_17 на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.09.1967 р. для будівництва індивідуального жилого будинку (т.1, а.с. 15).

На виконання вказаного рішення 27 листопада 1967 року ОСОБА_9 з виконкомом Запорізької міської ради був укладений та нотаріально посвідчений Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку та сараю на підставі особистої власності, який зареєстровано в ОП «ЗМБТІ» 23 лютого 1968 року (т.1, а.с.14-16).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок по вул. Підлісної, 28 в м.Запоріжжі користувачем зазначеного будинку є ОСОБА_9 (т.1, а.с.219-225). Із зазначеного технічного паспорту вбачається, що будівництво житлового будинку №28 по вулиці Підлісній в місті Запоріжжя завершено в 1976 році, тобто за життя ОСОБА_9.

Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих від 25.08.1977року за №278 обєкту нерухомого майна на імя ОСОБА_9 було присвоєно поштову адресу: м.Запоріжжя, вул.Підлісна,28 (т.2, а.с. 163).

Листом від 19.11.2015 року за №10264 ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» повідомило Державному нотаріусу Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_18 про те, що за даними технічної інвентаризації станом на 21.11.1986 року за адресою м.Запоріжжя, вул.Підлісна,28 житловий будинок літ.А складався із коридору1, площею7,0 кв.м., ванної 1-1 площею 3,1 кв.м., кухні 1-2 площею12,5 кв.м., кімнати 1-3 площею10,2 кв.м., коридору 1-4 площею 2,3 кв.м., кімнати 1-6 площею 7,3 кв.м., кімнати 1-7 площею 8,3 кв.м., загальною площею 69,8 кв.м., в тому числі житловою площею - 44, 9 кв.м. Самочинно побудованих будівель на земельній ділянці та самочинних переобладнань в житловому будинку літ.А станом на 21.11.2986 року не існувало (т.1, а.с.20).

Факт укладання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_19 підтверджується копією актового запису про шлюб №53, яку складено 26.05.1958 року виконавчим комітетом Водянської сільської ради Дніпровського району Запорізької області (т.1, а.с.77-78).

Відповідно до свідоцтв про народження серія II- ЯР №128069 та серія V- УР №152101 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_10, який народився 26.05.1958 року та ОСОБА_20, який народився 03.09.1961 року (т.1, а.с.10,12).

ОСОБА_9 помер 09 травня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія I-ЖС №0173301, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції (т.1, а.с. 64).

ОСОБА_8, дружина ОСОБА_9, яка проживала разом з померлим та прийняла спадщину відповідно до ст.ст.548,549 ЦК України (в редакції 1963 року) шляхом фактичного вступу в управління спадщиною, померла 08 березня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія I-ЖС №216228, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції (т.1, а.с.88).

Суд першої інстанції помилково залишив поза увагою наданий позивачем ОСОБА_21 висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України від 13 серпня 2015 року 3056/761-а, яким встановлено «З урахуванням зазначеного український запис прізвища ОСОБА_7, Косата (свідоцтво про смерть, запис ОСОБА_7) та російський запис ОСОБА_9, ОСОБА_9 (свідоцтво про народження , запис ОСОБА_13, отец ОСОБА_9, мать ОСОБА_22) у документах зазначеної особи, наданих для експертизи є ідентичним (т.1, а.с.18).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Частиною 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Питання щодо прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було вирішено шляхом затвердження Порядку та умов прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" від 05 серпня 1992 року № 449. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. У зв'язку з тим, що відповідно до ст. 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року.

Отже, питання щодо набуття права власності на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 05 серпня 1992 року, не врегульовано на рівні закону.

29 квітня 2013 року набрав чинності наказ Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, яким затверджено новий порядок спрощеної процедури прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, а також регламентовано процедуру проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж.

Згідно з п. 3.1 вказаного порядку індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають і можуть бути зареєстровані як об'єкти права власності на підставі технічного паспорту.

Державна реєстраційна служба України своїм листом від 12 березня 2013 року № 95-06-15-13 роз'яснила, що при проведенні державної реєстрації прав із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05 серпня 1992 року, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Оскільки за матеріалами технічного паспорту спірний будинок збудовано у 1978 році, тобто до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яку було виділено спадкодавцю в користування для будівництва індивідуального житлового будинку, на нього може бути визнано право власності, яке переходить в порядку спадкування.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, належної оцінки їм не дав та ухвалив помилкове рішення, що відповідно до п.4.ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування й ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, ОСОБА_5, треті особи: Пята Запорізька державна нотаріальна контора, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6, та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку № 28 по вул. Підлісній в м.Запоріжжі після смерті померлого 14 листопада 2013 року ОСОБА_7.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, ОСОБА_5, треті особи: Пята Запорізька державна нотаріальна контора, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6, про визнання з права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за законом право власності на 1/ 2 частку житлового будинку № 28 по вул. Підлісній в м.Запоріжжі після смерті ОСОБА_7, померлого 14 листопада 2013 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: