АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/7137/16ц Головуючий 1 інстанції:Вікторова В.В.
Провадження: № 22ц/790/3000/17 Суддя доповідач Кісь П.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 06 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_35 ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, Хоба - ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79 до ОСОБА_80, про визнання права власності та права вимоги на грошові кошти, -

в с т а н о в и в :

16 листопада 2016 року громадяни України ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_15 С, С., ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22Л, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_74, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_81, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50,, ОСОБА_51, ОСОБА_52, Хоба - ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_82, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79 (далі по тексту «Позивачі») звернулися до суду з позовом до ОСОБА_83 про визнання права власності та права вимоги на грошові кошти з набуттям позивачами на суму 5400, 00 доларів США статусу вкладника у значенні п.4 ч. 1 ст.2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», посилаючись на те, що 25.02.2015р. між ними та відповідачем - ОСОБА_80 були відповідно укладені договори відступлення права вимоги (цесії) № 1/7783, № 2/7783, № 3/7783, № 5/7783, № 6/7783, № 7/7783, № 8/7783, № 9/7783 (далі по тексту ОСОБА_84)

Відповідно до п. 1 зазначених ОСОБА_84, відповідач ОСОБА_80 відступив позивачам, а позивачі набули право вимоги, належне відповідачу і стали вкладниками в певній частині, яка зазначена в ОСОБА_84, за договором № 7783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 року, укладеними між відповідачем і ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до п. 2 ОСОБА_84 кожен з позивачів набув право вимагати від банку сплатити суму боргу у розмірі 5 400,00 доларів США, який виник у зв'язку з наданням відповідачем банку у тимчасове строкове користування грошових коштів відповідно до умов договору банківського рахунку. Відповідно до п. 3 ОСОБА_84, з моменту підписання сторонами ОСОБА_84 відступлення права вимоги № 1/7783, № 2/7783, № 3/7783, № 5/7783, № 6/7783, № 7/7783, № 8/7783, № 9/7783, позивачі набули статусу вкладника у значенні цього терміна, що визначений у пункті 4 частини 1 статті 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до п. 4 ОСОБА_84, право власності та право вимоги на суму боргу перейшло від відповідача до кожного з позивачів з моменту підписання ОСОБА_84 відступлення права вимоги № 1/7783, № 2/7783, № 3/7783, № 5/7783, № 6/7783, № 7/7783, № 8/7783, № 9/7783.

Однак згодом відповідач ОСОБА_80 безпідставно вирішив розірвати укладені ним з позивачами ОСОБА_84 і повідомив їх про це листами від 01.03.2015 року, вказуючи, що вказані в ОСОБА_84 грошові кошти вважає своєю власністю, що право вимоги на їх отримання від банку він бажає реалізувати самостійно і має намір сам особисто отримати грошові кошти з банку. Заперечення на вказану вимогу ОСОБА_80 залишив без задоволення, а листами від 09.03.2016 року повідомив про розірвання ОСОБА_84 і надав виписку з Банку про те, що станом на 04.03.2016о. на рахунку №7783 , відкритому згідно ОСОБА_84 №7783/USD , банківського рахунку від 29.12.2014р., знаходяться грошові кошти в сумі 415800 доларів США (еквівалентно сумі 11661526,80 грн. по курсу НБУ 28,0460 грн. за 1 долар США станом на день укладення ОСОБА_84), які нібито належать лише йому.

Вважаючи, що такі дії відповідача ОСОБА_80 є незаконними і порушують їх права, позивачі звернулися до суду за їх захистом.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 06 січня 2017 року вимоги позивачів задоволено. Суд вирішив визнати за кожним з них право власності та право вимоги на грошові кошти в розмірі 5400 доларів США (еквівалентні сумі 151448,40 грн. по курсу НБУ станом на 25.02.2015р), які кожен з них набув відповідно до ОСОБА_84 відступлення права вимоги (цесії) від 25.02.2015р. за договором № банківського рахунку від 29.12.2014р., укладеним між ОСОБА_80 та ПАТ «Дельта-банк», з набуттям кожним з позивачів на суму 5400 доларів США статусу вкладника у значенні п.4 частини п1 ст.2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з 25.02.2015 року, тобто з дня укладення договору цесії з відповідачем ОСОБА_80

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовів.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник ПАТ «Дельта Банк» вказує на те:

що суд розглянув спір, що зачіпає права та законні інтереси ПАТ «Дельта Банк», не залучивши банк до участі у справі;

що суд залишив поза увагою ту обставину, що 02.03.2015 року на підставі постанови Правління НБУ за №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року за №51, згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» та призначено ОСОБА_85 уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №181 від 02.10.2015 року розпочата процедура ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року;

що ОСОБА_80 отримав 20.10.2015 року від ФГВФО граничну суму відшкодувань в розмірі 200000 грн. і звернувся 26.10.2015 року, тобто після укладення договору про відступлення права вимоги третім особам, з кредиторською вимогою до АТ «Дельта Банк», що свідчить про нікчемність зазначеного договору; що ПАТ «Дельта Банк» згоду на укладення договору про відступлення прав вимоги за банківським вкладом не давав.

Також представник ПАТ «Дельта Банк» в апеляційній скарзі вказує, що згідно п. 2.12.19 і п.5.27 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» від 14.01.2015 року Клієнт не може здійснювати відступлення третім особам за ОСОБА_84 банківського вкладу (депозиту) без отримання попередньої письмової згоди Банку, однак в матеріалах справи відсутня письмова згода банку на укладення ОСОБА_80 договору відступлення прав вимоги за банківським вкладом.

В поданих апеляційному суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_55 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи, що у відповідності до приписів ст. 27,30,32 ЦПК України, відповідач це особа, яка повинна нести відповідальність, тобто відносно якої розглядаються позовні вимоги в суді.

Наведений висновок підтверджується п. 8 Постанови ПВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 N 2, у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та. _:л якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справ: іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Разом з тим, у позові відсутні вимоги до ПАТ «Дельта Банк»є, претензії до банку не предявляються, а відтак відсутні підстави для залучення ПАТ «Дельта Банк» до участі у справі у якості відповідача чи співвідповідача.

За таких обставин доводи апеляційної скарги ПАТ «Дебльтак банк» щодо необхідності залучення до справи у якості відповідача ПАТ «Дельта Банк» є хибним.

Вказівка в апеляційній скарзі банку на встановлення для них обовязку щодо сплати коштів не відповідає дійсності, оскільки у наведеній судовій справі не має будь-яких позовних вимог до банку щодо відшкодування виплат позивачам.

ПАТ «Дельта Банк» у своїй апеляційній скарзі посилається лише на свої письмові заперечення, жодних нових доказів про наявність нових обставин, які б спростовували висновки суду по даній справі при вирішення спору сторін апеляційна скарга не містить.

Відповідач ОСОБА_80 був власником грошових коштів, право власності на які передав йому, позивачу, за договором.

Вказані грошові кошти знаходилися на поточному рахунку, будь-яких обмежень щодо розпорядження не було. Обмеження в розпорядженні можуть бути у випадку укладення з банком договору вкладу (депозиту), тоді гроші є власністю банку.

Однак у випадку спірних відносин з ОСОБА_80 має місце договір банківського рахунку, що регулюється ст. 1066 ЦК України.

Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Невизначеність ПАТ «Дельта банк» у апеляційній скарзі щодо норм матеріального права у наведених правовідносинах впливає на визначеність правового режиму коштів.

А відповідно до договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України), який укладений був між ОСОБА_80 та ПАТ «Дельта Банк», право власності власника рахунку за договором банківського рахунку не обмежується, а навпаки, забороняє банку обмежувати права розпорядження коштами на своїх рахунках за договорами банківських рахунків (ч.ч. 2, 3 ст. 1066 ЦК України), тобто грошові кошти належать лише ОСОБА_80

В ЦК України ці норми (ст.ст.1058 і 1066) розміщені в окремих главах - гл. 71 Позика. Кредит. Банківський вклад. та гл. 72 Банківський рахунок.

ПАТ «Дельта банк» вводить в оману, вказуючи на необхідність застосування норм про договір банківського вкладу до правовідносин, які виникли з договору банківського рахунку, що може призвести до неправильного вирішення справи та скасування законного рішення суду першої інстанції.

Вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає приписам чинного законодавства і вказує, що згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Чинним законодавством України не встановлено вимоги про необхідність згоди боржника в даному випадку для укладення договору цесії. У договорі сторонами встановлена відсутність згоди інших осіб, у т.ч. банку, що не суперечить законодавству України.

Станом на день укладання договору відступлення права вимоги між сторонами, попередня згода банку щодо цесії, ні договором, ні Правилами банку не вимагалась.

З цього приводу ВСУ зазначив у постанові від 15.04.2015р. по справі № 3-43гс15, що згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Такої ж правової позиції притримується в ВССУ. Так, у справі № 6-26046ск15 в ухвалі від 25.11.2015р. цим судом зазначено, що враховуючи, що договір цесії є похідним від основного договору, то і всі умови договору банківського обслуговування мають застосовуватись до позивачів таким же чином, як і до клієнта банку.

Відповідно до правової позиції Вищого спеиіалізованого суду України, викладеної в ухвалі від 20.01.2016 у справі № 6-20584ск15 та постанові Вищого господарського суду України від 03.02.2016 у справі № 6-2847Іскі5 вбачається, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступниитва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Звертає увагу і на ту обставину, що рішення суду першої інстанції не створює жодних перешкод діяльності Фонду гарантування вкладів по виконанню завдань покладених на нього державною.

Так, адміністративні правовідносини щодо ліквідації банку розпочалися 02.10.2015 р., в той же час як спірні цивільні правовідносини між фізичними особами склалися 25.05.2015 р. , ґрунтуються на договорі банківського рахунку від 29.12.2014 р., тобто спірні правовідносини між позивачами та відповідачем виникли до введення тимчасової адміністрації та до початку ліквідації банку і взагалі не стосується виведення банку з ринку.

З аналізу наведених норм вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Тобто, апелянт не має відношення до вказаної справи, так як вона не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів.(т.2 а.с.185-188).

В поданих апеляційному суду письмових запереченнях ОСОБА_86 також вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Інші позивачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про причину неявки не повідомили. Зважуючи на вимоги ст.303-1 та ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд визнав за можливе розглянути справу за їх відсутністю.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Дельта Банку» апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи, а представник позивача просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується доказами та не спростовується особами, які беруть участь у справі, що:

25.02.2015 р. між позивачами ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, Хоба - ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59 та відповідачем ОСОБА_80 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1/7783, згідно п. 1 якого відповідач (Цедент) відступив позивачам (Цесіонаріям), а Цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних Цедентові, у зв'язку з чим Цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № 7783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 р., укладеним між ОСОБА_80 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

25.02.2015 р. між позивачами ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69 та відповідачем ОСОБА_80 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 2/7783, згідно п. 1 якого відповідач (Цедент) відступив позивачам (Цесіонаріям), а Цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних Цедентові, у зв'язку з чим Цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № 7783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 р., укладеним між ОСОБА_80 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

25.02.2015 р. між позивачами ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79 та відповідачем ОСОБА_80 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 3/7783, згідно п. 1 якого відповідач (Цедент) відступив позивачам (Цесіонаріям), а Цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних Цедентові, у зв'язку з чим Цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № 7783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 р., укладеним між ОСОБА_80 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

25.02.2015 р. між позивачами ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_74, ОСОБА_39 та відповідачем ОСОБА_80 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 5/7783, згідно п. 1 якого відповідач (Цедент) відступив позивачам (Цесіонаріям), а Цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних Цедентові, у зв'язку з чим Цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № 7783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 р., укладеним між ОСОБА_80 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

25.02.2015 р. між позивачами ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_81, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49 та відповідачем ОСОБА_80 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 6/7783, згідно п. 1 якого відповідач (Цедент) відступив позивачам (Цесіонаріям), а Цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних Цедентові, у зв'язку з чим Цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № 7783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 р., укладеним між ОСОБА_80 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

25.02.2015 р. між позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та відповідачем ОСОБА_80 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 7/7783, згідно п. 1 якого відповідач (Цедент) відступив позивачам (Цесіонаріям), а Цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних Цедентові, у зв'язку з чим Цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № 7783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 р., укладеним між ОСОБА_80 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

25.02.2015 р. між позивачами ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 та відповідачем ОСОБА_80 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 8/7783, згідно п. 1 якого відповідач (Цедент) відступив позивачам (Цесіонаріям), а Цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних Цедентові, у зв'язку з чим Цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № 7783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 р., укладеним між ОСОБА_80 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

25.02.2015 р. між позивачами ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29 та відповідачем ОСОБА_80 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 9/7783, згідно п. 1 якого відповідач (Цедент) відступив позивачам (Цесіонаріям), а Цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних Цедентові, у зв'язку з чим Цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № 7783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 р., укладеним між ОСОБА_80 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

З наданих позивачами письмових доказів вбачається, що після укладення договорів відступлення права вимоги ОСОБА_80 звернувся до набувачів цього права з вимогою про розірвання укладених між ними договорів, що і стало підставою для їх звернення до суду з позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 2 ОСОБА_84, кожен з позивачів набув право вимагати від Банку сплатити суму боргу в розмірі 5400 доларів США (еквівалентно сумі 151 448,40 грн. по курсу НБУ 28,0460 грн. за 1 долар США на день укладення ОСОБА_84 відступлення права вимоги), який виник у зв'язку з наданням Цедентом Банку у тимчасове строкове користування грошових коштів відповідно до умов ОСОБА_84 банківського рахунку.

Згідно п. 3 ОСОБА_84 з моменту підписання ОСОБА_84 позивачі (Цесіонарії) набули статус вкладника у значенні цього терміна, що визначений у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: «вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Договір відступлення права вимоги є дійсним, його недійсність в судовому порядку не оскаржувалась.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють.

Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові.

Враховуючи, що договір цесії є похідним від основного договору, то і всі умови договору банківського обслуговування мають застосовуватись до позивачів таким же чином, як і до клієнта банку. Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-26046ск15.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України, викладеної в ухвалі від 20.01.2016 у справі № 6-20584ск15 та постанові Вищого господарського суду України від 03.02.2016 у справі № 6-28471ск15: «Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»: «вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти».

Відповідно до п. 4 ОСОБА_84 право власності на суму боргу, визначеному у п. 2 цих ОСОБА_84, перейшло від відповідача (Цедента) до позивачів (Цесіонаріїв) з моменту підписання договорів сторонами - тобто з 25.02.2015 р.

Відповідач ОСОБА_80 не визнає право власності та права вимоги позивачів на грошові кошти, які позивачі набули відповідно до договору цесії, про що відповідач 01.03.2015 року повідомив позивачам письмово та повторно листом від 09.03.2016 року.

Станом на день укладання договору відступлення права вимоги між сторонами, попередня згода банку щодо цесії, ні договором, ні Правилами банку не вимагалась.

ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Кожен із позивачів є власником вказаної частини вкладу в іноземній валюті і набув статусу вкладника в сенсі п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону з 25.02.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачі вважають, що має місце порушення їх права (оспорювання права власності та права вимоги) відповідачем ОСОБА_80, так як вони на законних підставах набули право власника вказаного вкладу в іноземній валюті і набули статусу вкладників в сенсі п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з 25.02.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦПК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 654 ЦПК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Даних про правомірність вимог ОСОБА_80 про розірвання укладених ним з позивачами договорів відступлення права вимоги на відповідну певну частину у кожного з них на грошові кошти, що розміщені ним на банківському рахунку в ПАТ «Дельта Банк» за договором № 7783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 року, укладеними між відповідачем і ПАТ «Дельта Банк», матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 06 січня 2017 року і вважає, що воно постановлене у відповідності із законом, яким регулюються спірні правовідносини, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, передбачений ч.2 цієї статті, перелік яких не є вичерпним, в т.ч. і з позовом про визнання права.

Позивачі скористалися передбаченими ЦК і ЦПК України правами і звернулися до суду із позовом про визнання права власності та права вимоги на грошові коштивідповідача, розміщені на банківському рахунку в ПАТ «Дельта Банк».

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповідає нормам закону, яким регулюються спірні правовідносини.

Так, частинами 1, 6 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Розміщені ОСОБА_80 29.12.2014 року грошові кошти на банківському рахунку в ПАТ «Дельта Банк» на час передачі їх банку були його власністю, яку він передав у тимчасове користування банку на умовах укладеного ним та ПАТ «Дельта Банк» 29.12.2014 року ОСОБА_84 банківського рахунку № 7783/USD.

Як вбачається зі змісту ОСОБА_84 відступлення права вимоги (цесії) від 25.02.2015 року, укладених ОСОБА_80 з позивачами, обсяг прав, які він за вказаними договорами у відповідності до положень ст.512 ЦК України відступив позивачам, не перевищує обсяг прав, які за умовами ОСОБА_84 банківського рахунку № 7783/USD від 29.12.2014 року мав сам ОСОБА_80

Згідно ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюється особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленню, майновій самостійності їх учасників.

ОСОБА_84 відступлення права вимоги, укладені ОСОБА_80 з позивачами, не ос порені, у передбаченому законом порядку не припинені і є дійсними.

Суд першої інстанції дійшов до законного і обґрунтованого висновку про задоволення позову з огляду на те, що вимога ОСОБА_80 про розірвання договорів була безпідставна, оскільки законом передбачено можливість розірвання договору лише за наявності певних умов, які можуть бути підставами розірвання договору, а такі у ОСОБА_80 відсутні.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України умови договору є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно п.1 ч.1 с. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за право чином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності з ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.4 договорів, укладених ОСОБА_80 і позивачами, право власності на частину суми боргу в розмірі, визначеному у п. 2 договору, перейшло від відповідача до позивача з моменту підписання договору сторонами, тобто з 25 лютого 2015 року, однак реалізувати набуте за умовами вказаного ОСОБА_84 право позивачам перешкоджає відповідач ОСОБА_80

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про визнання за позивачами право власності на грошові кошти, розміщених ОСОБА_80 29.12.2014 року на рахунку в ПАТ «Дельта Банк», з набуттям ними статусу вкладника в сенсі п.4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року.

Апеляційний суд відхиляє доводи представника ПАТ «Дельта Банк» про нікчемність укладених ОСОБА_80 з позивачам договорів з посиланням на порушення вимог п.п. 2.12.19 і п.5.27 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» від 14.01.2015 року, згідно яких Клієнт не може здійснювати відступлення третім особам за ОСОБА_84 банківського вкладу (депозиту) без отримання попередньої письмової згоди Банку, оскільки ОСОБА_80 свої грошові кошти розмістив на банківському рахунку ПАТ «Дельта Банк» 29.12.2014 року, тобто до прийняття банком зазначених Правил, на які посилається апелянт.

Заміна кредитора у зобовязанні щодо договору банківського рахунку із відповідача ОСОБА_80 на позивачів не змінила суть зобовязання та не потребувала згоди боржника банку в силу приписів ст.ст.512, 514, 516 ЦК України, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладені в постанові від 04.09.2013 року у справі № 6-67цс13.

Та обставина, що суд не вирішив питання про залучення до справи боржника у якості третьої особи не призвела до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

На стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції ПАТ «Дельта Банк» мав можливість у повному обсязі реалізувати процесуальні права, проте викладені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє також і посилання представника банку на рішення Апеляційного суду Харківської області від 19.04.2017 року, оскільки в ньому як на підставу скасування рішення суду першої інстанції є посилання на незалучення банку у якості відповідача як власника грошових коштів, однак такий висновок щодо набуття права власності не узгоджується із змістом глави 24 розділу 1 Книги третьої ЦК України, ст.1066 ЦК України, умовам ОСОБА_84. Спірні правовідносини регулюються нормами Книги пятої «Зобовязальне право».

Оскільки суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, ухвалив законне і обґрунтоване рішення, апеляційний суд, згідно вимог ст.308 ЦПК України, відхиляє скаргу представника ПАТ «Дельта Банк» і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 06 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2