Справа № 461/7675/16 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/2363/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника відповідача(апелянта) ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року позов ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 8228,29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 8228,29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» суму сплаченого судового збору в розмірі 689,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» суму сплаченого судового збору в розмірі 689,00 грн.

Дане рішення оскаржив представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що суд при винесенні рішення формально поставився до доказів наданих відповідачем ОСОБА_4, як одним із співвласників помешкання щодо якого прийнято рішення про стягнення заборгованості, ігноруючи факт виплат, реально здійснених ОСОБА_4 та доведених шляхом предявлення платіжних документів у судовому засіданні, одночасно не взявши до уваги факт умисного ухилення іншого співвласника від участі в судовому засіданні, на чому наполягав представник відповідача ОСОБА_4 Крім того, судом не взято до уваги, що апелянт, за час утворення тіла боргу (починаючи з 2013 р.) за житлово-комунальні послуги, весь час, регулярно здійснював виплати за газ, воду та електроенергію, тобто здійснював витрати на утримання обєкту спільної власності, що доведено відповідними платіжними документами (довідками) банків про здійснення платежів з рахунку апелянта. Тобто, суд не врахував фактичні витрати кожного з співвласників на утримання обєкту спільної власності, не взяв до уваги, що саме інший співвласник порушив вимоги ст.525 ЦК України односторонньо відмовившись від виконання зобовязань по оплаті житлово-комунальні послуг. Із врахуванням наведеного просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким врахувати законні інтереси ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає даним вимогам.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Скориставшись своїм правом, ПАТ«Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг.

Задовольняючи позов ПАТ«Українська залізниця», суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки про підставність позовних вимог із посиланням на існування у відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги у заявленій позивачем сумі та на вимоги ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно якої споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду із наступних підстав.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, щоу житловому будинку № 5, кв. № 7 по вул. Гоголя у м.Львові проживає ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку у житловому будинку № 367 від 05.07.2016.(а.с.8) Разом із ОСОБА_4, також проживає ОСОБА_5 02.11.1975р.н, - дочка. Дана квартира належить відповідачам на праві власності.

Вказаний будинок знаходиться на балансі виробничого підрозділу «Львівське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що стверджується інвентарною карткою обліку основних засобів та довідкою про балансову належність.

Сторонами також не заперечується, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», балансоутримувач підрозділ «Львівське будівельно - монтажне експлуатаційне управління» надає мешканцям будинку № 5 по вул. Гоголя, в тому числі і боржникам - ОСОБА_4, ОСОБА_5 (споживачі), послуги з центрального опалення квартири, підігрів води, а також послуги з утримання будинку і прибудинкової території.

Нарахування за надані послуги проводяться відповідно до тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 17.12.2012 № 96, яким встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі і для підрозділу Львівське будівельно-монтажне експлуатаційне управління, тарифи з теплопостачиння регулюються рішеннями Львівської міської ради від 14.06.2013 № 509, від 31.01.2014 № 82 та від 27.04.2015року.

У відповідності до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Закон України "Про житлово - комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають в сфері надання та споживання житлово - комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово - комунальних послуг.

Разом з тим, ст.4 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" передбачає, що законодавство України у сфері житлово - комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно - правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно - правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово - комунальних послуг.

Згідно ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Приписами ст.360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Спір, який виник, випливає з обов'язку співвласника відповідно до своєї частки у праві спільної власності брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Доводи апелянта щодо наявності домовленості по оплаті послуг між відповідачами, а відтак відсутності підстав для стягнення заборгованості в рівних частках, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази такої домовленості.

Покликання апелянта на те, що судом не враховано пільг, якими користується позивач колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається із Довідки про на рахування та заборгованість по квартплаті та комунальних послугах, такі враховані(а.с.39)

Враховуючи наведене вище та те, що частки сторін не визначені, а відповідачі свій обов'язок, передбачений ст. 901 ЦК України, ст.ст. 68,162 ЖК України не виконують, а тому допустили заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, яка становить 16456,57 грн..

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що з відповідачів підлягає стягненню в рівних частках вказана заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Будь яких належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, апелянтом не представлено.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6