У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Євтушенко О.І., Карпенко С.О.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державних актів на право приватної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державних актів на право приватної власності на землю.

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину він успадкував майно після смерті своєї матері ОСОБА_5, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1

Крім цього, посилається на те, що він згідно заповіту має право і на присадибну земельну ділянку, яку Чорнотисянська сільська рада незаконно передала у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 17 грудня 2008 року, є спадкоємцем майна після смерті його матері ОСОБА_5, а саме житлового будинку АДРЕСА_1

Відповідно до довідки Чорнотисянської сільради від 01 вересня 2008 року № 954, за покійною ОСОБА_5 було зареєстровано присадибну земельну ділянку площею 0,13 га, і 0,50 га сінокосу, що зазначено в по господарській книзі № 9.

Таким чином, судами встановлено, що присадибна земельна ділянка покійної ОСОБА_5, була площею 0,13 га, а не 0,43 га як вказано у заповіті.

Крім того, відповідно до рішення Чорнотисянської сільської ради від 04 липня 2002 року № 4 ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, а ОСОБА_2 - площею 0,15 га, задовго до смерті спадкодавця.

Доказів того, що до моменту своєї смерті ОСОБА_5 заперечувала право користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельними ділянками, площами 0,16 га і 0,15 га, а згодом і права власності останніх на ці земельні ділянки матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки присадибна земельна ділянка в розмірі 0,43 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 залишилася поза свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, так як не була оформлена за спадкодавцем у вигляді Державного акту.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
О.І. Євтушенко
С.О. Карпенко