Справа № 464/2463/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/2342/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.І.

З участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_5 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позов пред'явлений з пропуском строку позовної давності, початок якого визнав з моменту закінчення дії карти ( з лютого 2012 року, а до суду банк звернувся лише 14.03.2016 року).Ухвалюючи рішення, суд не врахував ст.599 ЦК України, якою передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Звертає увагу, що кредитні відносини між позивачем та відповідачем за кредитним договором від 09.01.2008 року є дійсними про бажання їх припинити у встановленому законом чи договором порядку не висловивалася жодна з сторін, заборгованість за кредитом не погашена, а тому проценти за кредитом та пеня за процентами підлягали стягненню в межах строку позовної давності. Така позиція відповідає правовому висновку ВСУ у справі №6-249цс15 від 02.12.2015 року, яка є обов'язковою для всіх судів. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника ПАТ КБ «Приватбанк» на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 14 березня 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка ОСОБА_4 неналежно виконує свої зобов»язання по Кредитному договору від 09.01.2008 року внаслідок чого утворилася заборгованість , яка в сумі із штрафними санкціями складає 11 715,06 грн. та яку банк просить стягнути в його користь разом із судовими витратами.

Із заяви-анкети від 09.01.2008 року, яку підписала відповідачка ОСОБА_4 вбачається, що вона приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, а відтак між сторонами мав місце Кредитний договір за умовами якого банк відкрив позичальнику ОСОБА_4 картковий рахунок та надав кредит в сумі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на умові сплати відсотків за користування кредитною лінією в розмірі 3% на місяць. Відповідачка зобов»язалася повертати заборгованість, якщо така виникла за кредитною лінією, відсотки та оплачувати щомісячні комісії.

Нараховуючи суму боргу відповідачці, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що станом на 31.01.2016 року заборгованість за кредитом складає:

-основний платіж 2531,81 грн.;

-заборгованість по відсотках за користування кредитом- 6 107, 29 грн.;

-комісія-2 280грн.

Банк, посилаючись на п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань більш ніж на 120 днів, просив стягнути з відповідачки 500 грн. штрафу та пеню 5% від суми позову - всього 795, 96 грн. штрафних санкцій.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції підставно встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 користувалася платіжною карткою № 242054 із встановленим кредитним лімітом 2800грн. з 09.01.2008 року до 31 січня 2012 року ( картка додана в суді апеляційної інстанції до матеріалів справи).

Станом на день закінчення терміну дії картки залишилася заборгованість за кредитом в розмірі 2531, 82 грн. та відсотки за користування кредитом в розмірі 1484,21 грн. згідно представленого позивачем розрахунку.

В суді першої та апеляційної інстанції відповідачка визнала, що був борг, однак вона його не могла погасити, оскільки після закінчення дії платіжної картки по якій утворився борг їй не видавали іншу картку, хоч вона про це неодноразово заявляла. Відповідно не було поступлень заробітної плати на картку, що унеможливило погашення заборгованості.

В даний час вона відмовляється погашати борг, оскільки сплив строк позовної давності.

Вважає, що банк сприяв тому, що утворилася заборгованість, однак пропустив визначений статтею 256-259 ЦК строк звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив у рішенні суду, що перебіг позовної давності по спірному кредитному договору розпочався з дня закінчення терміну дії картки № 242054, а саме з лютого 2012 року. З позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 14.03.2016 року, тобто з пропуском встановлених ст.ст. 257, 258 ЦК України строків.

Зазначене вище підтверджується правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 19.03.2014 року по справі № 6-14цс/14, яка відповідно до статті 360-7 ЦК є обов»язковою для всіх судів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, що строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди та неустойки, який передбачений пунктами 1.1.7.31 Умов договору на підставі статі 259 ч.1 ЦК збільшений до 50 років не поширюється на Кредитний договір укладений позивачем з ОСОБА_4, оскільки зазначені Умови договору затверджені 06.02.2010 року, тобто після укладення з відповідачкою договору і не мають зворотної сили у часі.

Доводи позивача, що з відновленням кредитної лінії позовна давність не пропущена, спростовуються п.3.13 Умов та правил надання банківських послуг за змістом яких після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк ( шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше ( до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Пролонгація кредитного договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах на яких він був укладений.

Суд першої інстанції встановив, що 08.09.2011 року відповідачці ОСОБА_4 було видано картку № 39296 строком дії до червня 2015 року, однак із заяви-анкети від 08.09.2011 року встановлено, що ця картка не є платіжною, а призначена для ідентифікації особи, видана на п»ять місяців. Відомості про отримання кредиту по цій картці в заяві - анкеті відсутні. Зазначена картка немає ніякого відношення до кредитного договору від 09.01.2008 року.

Відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачем не спростовано заперечення відповідачки ОСОБА_4, не надано доказів того, що після закінчення строку дії платіжної картки № 242054 відповідачці було видано нову платіжну картку на тих самих умовах згідно заяви-анкети від 09.01.2008 року, що відповідачці надавалися грошові кошти доказів суду не надано, а тому підставно відмовлено у задоволенні позову за закінченням строку позовної давності.

Поважних причин для продовження строку позовної давності позивачем не наведено.

Згідно статті 308 ЦПК Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в і д х и л и т и .

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_6