22-ц/775/766/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Шевченко О.А.
Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря - Сидельникової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Маріупольінвест» про зобов'язання вчинити певні дії - надати інше житло, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ТОВ Фірма «Маріупольінвест» про зобов'язання вчинити певні дії - надати інше житло, стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що протягом тривалого часу, з 1988 року, вона мешкала в квартирі АДРЕСА_1, який мав статус гуртожитку, та з 24.04.2003 року - на підставі договору оренди з новим власником житла - Фірмою «Маріупольінвест», та не може бути позбавлена можливості мешкати в цій квартирі. Однак власник будинку здійснює такі дії, які призвели до руйнування житла, а саме: повністю вимкнув опалення, воду, світло, що призвело до неможливості мешкати в цьому приміщенні, тому вона наразі змушена проживати в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю дочкою та онукою. В зв'язку з тим, що вона змушена була шукати кошти для повноцінного життя, інші помешкання для життя, це принижувало її гідність, змушувало нервувати, відчувати себе защемленою, що призвело до втрати сну, і стосунки з оточуючими стали напруженими. Просила надати їй інше житлове приміщення замість квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, яка не є придатною для життя, та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ Фірма «Маріупольінвест» про зобов'язання вчинити певні дії - надати інше житло, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3подала апеляційну скаргу, в якій , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача посилається на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3, яка про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином (а.с.123-125) та надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.126).

Заслухавши суддю - доповідача, доводи позивача ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, доводи представників відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно матеріалів справи вбачається , що ТОВ Фірма « Маріупольінвест» на підставі свідоцтва про власність від 12.04.1995 року є власником житлового комплексу , до складу якого увійшла будівля АДРЕСА_1 - гуртожиток ГТП.

Згідно довідки № 10/08 від 24.04.2017 року будівля за адресою : АДРЕСА_1 є приватною власністю та знаходиться на балансі ТОВ "Фірма "Маріупольінвест".

24.04.2003 році між Відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір № 127б про оренду житлового приміщення, згідно якого Орендодавець (ТОВ "Фірма "Маріупольінвест") передає, а Орендар (ОСОБА_2 приймає у тимчасове користування для проживання строком до 01.07.2004 року комнату № 18бл. за адресою: АДРЕСА_1.

02.01.2004 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору №127б від 24.04.2003 року, відповідно до якої було внесено зміни до п. 2.1.5 Договору та було збільшено орендну плату за використання житлового приміщення з 127,90 грн. до 204,58 грн.

В подальшому між сторонами ніяких договорів та додаткових угод до договору № 127б від 24.04.2003 року щодо оренди житлового приміщення не укладалось.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи управлінні, чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації колишніх державних та комунальних підприємств, у тому числі тих, яким ці гуртожитки були передані до статутних капіталів чи фондів або були відчужені в інший спосіб, крім організацій, створених органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їхніх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, якщо такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання у таких гуртожитках до вирішення їхньої житлової проблеми щодо забезпечення їх житлом.

Відповідно до ст.19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Судом також встановлено, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 наймач ОСОБА_2 на підставі службового ордеру № 006688 від 15 червня 2011 року вселилась до службового приміщення - однокімнатну квартиру жилою площею 19 кв.м., загальною площею 32.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 та з 16 липня 2011 року постійно проживає в даній квартирі. (а.с.62).

Згідно рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 15 від 15 січня 2014 року було виключено з числа службової житлової площі окрему однокімнатну квартиру АДРЕСА_5. Наймач ОСОБА_7 відпрацювала на підприємстві більше 10 років. Склад родини - 3 особи (а.с.80-81).

26 березня 2014 року виконавчим комітетом Маріупольської міської ради ОСОБА_2 видано ордер №007046 на квартиру АДРЕСА_4 (а.с.64).

Відповідно до паспортних даних ОСОБА_2 позивачка з 16 липня 2011 року постійно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.73).

Згідно ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таке право є абсолютним, виражає демократичні засади суспільства, спрямоване на всебічний захист прав людини та громадянина.

Отже, за змістом даних норм закону, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо предмету спора.

Звертаючись з позовом до суду, із посиланням на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 25 грудня 2006 року ,позивачка стверджує, що вона набула право на жилу площу в орендованій у 2003 році квартирі, тривалий час проживала в ній, у свою чергу в однокімнатній квартирі за місцем її реєстрації живе її дочка з дитиною, отже, спільне проживання неможливе. Оскільки орендоване приміщення непридатне для житла , відповідач має її забезпечити іншим житлом.

Відповідно до рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 25 грудня 2006 року у задоволені позовних вимог ТОВ «Фірма Маріупольінвест» ТОВ «Фірма Маріупольінвест» до ОСОБА_2 про виселення із займаного житлового приміщення без надання іншого житла було відмовлено. Відмовляючи у задоволені позову суд виходив з того, що відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого приміщення виселення відповідача ОСОБА_8 неможливо. (а.с.78-79).

Главами 58, 59 ЦК України визначено правове регулювання договорів майнового найму і найму житла.

За змістом статті 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Відповідно до частини першої статті 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Відповідно до умов договору оренду житла, укладеного між сторонами 24.04.2003 року, строк дії договору про тимчасове користування житлом для проживання визначений до 01.07.2004 року.

З часу винесення рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 25 грудня 2006 року позивачка була забезпечена іншим жилим приміщенням , в якому проживає та зареєстрована з 16 липня 2011року, отже, доводи позивача щодо обов'язку орендатора надати їй інше житло для проживання, не ґрунтується на законі.

Крім того, сам інститут найму(оренди) житла не передбачає обов'язок орендаря надання наймачу іншого житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Оскільки в судовому засіданні позивачка не довела належними та допустимими доказами тих обставин, що діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, судова колегія погоджується з висновками суду, що підстав для задоволення даних позовних вимог також немає.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволені позову у повному обсязі,а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

Пономарьова О.М.

Ткаченко Т.Б.