Справа № 125/1562/16-ц Провадження № 22-ц/772/609/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 2Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 17 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.08.2013 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 автомобіль марки ЗАЗ 1103 08, ДНЗ ВЕ0875АН, шляхом передачі коштів у розмірі 2300 доларів США, а 14.08.2013 року ОСОБА_3 передав вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію автомобіля, довіреність на право користування та розпорядження, а також розписку про отримання коштів позивачу. Позивач вказує на те, що між ним та ОСОБА_3 були погодженні всі умови купівлі-продажу автомобіля, проте сам договір укладений не був. В подальшому позивач звернувся до ОСОБА_3 з приводу нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, проте останній від оформлення ухилявся. 06.02.2014 року позивачу стало відомо, що на автомобіль накладений арешт. За таких обставин ОСОБА_2 просив визнати дійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля, визнати за ним право власності на автомобіль та звільнити вказане авто з-під арешту.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 17 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просив його скасувати, ухвалити нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що автомобіль марки ЗАЗ 1103 08, легковий комбі-В, ДНЗ ВЕ0875АН, номер шасі Y6D7895 належить ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.77).

21.03.2007 року ОСОБА_4 було оформлено довіреність на імя ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на право користування та розпоряджатись належним ОСОБА_4 транспортним засобом ЗАЗ 1103 08, строком на пять років до 21.03.2012 року (а.с.78).

Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст.237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року №1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Судова колегія не приймає до уваги посилання позивача ОСОБА_2 на ст.392 ЦК України, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З наведеного вбачається, що позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову).

Натомість ОСОБА_2 не є та ніколи не був власником спірного автомобіля ЗАЗ 1103 08, а тому посилання на ст.392 ЦК України є безпідставними.

Згідно з ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судова колегія не може прийняти до уваги посилання позивача на ч.2 ст.220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, оскільки відповідно до закону він не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

Окрім того, вказаний договір взагалі не укладався в письмовій формі, а в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що власник автомобіля ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Більш того, відповідач ОСОБА_3, до якого ОСОБА_2 звернувся з позовом, взагалі не є власником автомобіля ЗАЗ 1103 08, який зареєстровано на імя ОСОБА_4

Дія довіреності від 21.03.2007 року, якою ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 та інших на користування та розпорядження автомобілем, закінчилася у 2012 році. На момент передачі автомобіля позивачу відповідачем 14.08.2013 року, довіреність втратила чинність.

В судовому засіданні встановлено, що після припинення дії довіреності, тобто з 2012 року, по теперішній час спірна машина ЗАЗ 1103 08 знаходиться у позивача ОСОБА_2

Судовою колегію також встановлено, що ОСОБА_4 власниця автомобіля ЗАЗ 1103 08, приходиться донькою ОСОБА_6, колішнею дружиною відповідача ОСОБА_3, шлюб між ними розірвано у 2013 року, з цього часу ОСОБА_3 проживає окремо та не користується та не розпоряджається автомобілем ЗАЗ 1103 08.

Судом першої інстанції також вірно встановлено та підтверджено позивачем, що розписку про отримання коштів відповідач ОСОБА_3 не писав.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про звільнення з-під арешту вказаного автомобіля ЗАЗ 1103 08, враховуючи наступне.

Арешт на спірний автомобіль був накладений у звязку з боргом власника автомобіля ОСОБА_4 перед ПАТ «КБ «Надра».

Згідно ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Однак, оскільки ОСОБА_2 права власності на спірний автомобіль не набув, відповідно його права накладенням арешту порушені не були, тому підстави для звільнення транспортного засобу з-під арешту, відсутні.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на обставинах та матеріалах справи, відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 17 січня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_8

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ ОСОБА_9