Провадження № 2/712/367/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2017 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі - Шмагайло Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингової компанії «АВТО ЛАЙФ» про визнання правочину недійсним та застосування реституції,-
Позивач 17.11.2016 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингової компанії «АВТО ЛАЙФ» про визнання правочину недійсним та застосування реституції. В обгрунтування позовної заяви зазначив, що маючи на меті придбати транспортний засіб, в мережі Інтернет на сайті «Автобазар» його зацікавила пропозиція ТОВ «АВТО ЛАЙФ» про продаж автомобіля RENAULT модель DUSTER 2014 року за прийнятою ціною. 19.09.2016 він прибув до офісу фірми в місті Києві, де йому було запропоновано комплектацію автомобіля, яка його влаштувала. Потім менеджер повідомила йому про необхідність внесення 20 % від вартості автомобіля, яка становила 48 081,00 грн. для гарантії того, що він купує автомобіль. Зазначив, що ним було сплачено в банківській установі 48 081,00 грн., після чого менеджер повідомила йому, що його автомобіль буде доставлено на наступний день. Однак, 20.09.2017 року йому повідомили, що в автомобілі виявлені дефекти, тому автомобіль продажу не підлягає та запропонували йому придбати інший автомобіль за більшою ціною у кредит. Позивач зазначив, що відмовився від невигідної пропозиції та просив повернути йому предоплату за автомобіль, однак йому було відмовлено у його проханні.
Позивач вважає, що укладений ним договір від 19.09.2016 року з відповідачем був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, вважає, що він отримав нечітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного Договору. Зазначає, що при умові належного розяснення йому всіх умов та наслідків даного Договору, не погодився б на його укладення. Крім того, договір є нотаріально не засвідченим та відповідно до норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить несправедливі умови договору.
Просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №1109 від 19.09.2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ».
У порядку застосування наслідків недійсності правочину: зобовязати ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» повернути йому грошові кошти отриманні за недійсним договором фінансового лізингу в сумі 48 081,00 (сорок вісім тисяч вісімдесят одна гривень 00 коп.).
В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Скерували до суду свої заперечення проти позову, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої заперечення тим, що позивачем не сплатив 50 % вартості ТЗ, як це передбачено умовами договору, а тому йому і не було поставлено транспортний засіб. Вказували, що нотаріальна форма для непрямого лізингу не передбачена, підписавши примірник Договору позивач погодився з усіма визначеними умовами та змістом угоди й додатків до неї. Таким чином, права позивача порушені не буди, а небажання позивача виконувати договірні зобовязання не є підставою для визнання договору недійсним.
Суд, вислухавши позивача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 19 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» було укладено договір фінансового лізингу № 1109, відповідно до умов якого ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» зобов'язалося придбати та передати у користування позивачу на термін та на умовах, передбачених цим договором автомобіль марки RENAULT модель DUSTER 2014 року, обємом двигуна 1,6 л.
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.
Судом встановлено, що спірний договір не був нотаріально посвідчений у відповідності до вимог ст. 799 ЦК України.
Порядок нотаріального посвідчення договору лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи передбачений п. 3.12 Глави 5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Враховуючи обставини справи та вимоги закону, оскільки спірний договір на порушення вимог статті 799 ЦК України нотаріально не посвідчений, то згідно зі статтею 220 ЦК України він є нікчемним.
Крім того, судом також встановлено, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими, виходячи з наступного.
Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, або договорів у цілому, що обмежують права споживача.
Відповідно п. 8.2 укладеного між сторонами договору, сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 18 422,07 дол. США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, що в гривневому еквіваленті на дату укладення договору становить 480 816,00 грн. з ПДВ.
Згідно п. 9.1 договору, комісія за організацію угоди являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацією та супроводження протягом терміну дії договору, незалежно від назви призначення платежу в квитанції на сплату. Розмір комісії визначено у Додатку № 1 до даного договору. Комісія за організацію угоди входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити з моменту отримання предмету лізингу.
Положеннями договору передбачено, серед іншого, сплату лізингоодержувачем на користь лізингодавця комісії за організацію угоди, комісії за передачу предмета лізингу та комісії за супроводження договору.
За умовами договору комісія за організацію угоди - це першочерговий одноразовий платіж, який має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію та ведення договору протягом терміну його дії; даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням та обслуговуванням договору. Розмір комісії відображається у Додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.
Комісія за передачу предмета лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3 % від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею предмета лізингу лізингуодержувачу.
Пунктом 10.1 договору визначено, що лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток № 3 до договору). Кожен лізинговий періодичний платіж включає - відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування у розмірі 21 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 7 %.
Отже, виходячи з умов договору, на позивача, як лізингоодержувача, покладено обов'язок фактично багаторазово сплачувати відповідачу - лізингодавцю за одну ж і ту послугу, а саме за організацію і виконання договору у виді комісії за організацію угоди, щомісячний платіж і комісію за супроводження договору та комісію за передачу предмета лізингу, у зв'язку з чим умови договору є несправедливими.
Також умовами договору не передбачено відповідальності відповідача за невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором.
Разом з тим, положеннями договору, а саме пунктами 12.7, 12.8, 12.9, 12.13, 12.16 встановлено, що за порушення умов договору на позивача покладено обов'язок щодо сплати пені, процентів, штрафів, компенсації витрат, відшкодування збитків та відповідні майнові зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.
Відповідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у справі № 6-330цс16 від 08.06.2016 р. та у справі № 6-3020цс15 від 11.05.2016 р., аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Зі змісту договору убачається, що додатками до нього є: № 1 - графік сплати авансового внеску, № 2 - специфікація, № 3 - графік покриття витрат на виплати лізингових платежів.
Відповідно п. 8.5 договору, всі планові платежі, які визначаються у Додатку №1 та Додатку №3 до даного договору сплачуються лізінгоодержувачем на умовах передбачених цим договором.
Як пояснив суду позивач, жодних з додатків до договору фінансового лізингу співробітники відповідача йому не надавали та таких він не підписував. На ухвалу суду про витребування вищевказаних доказів відповідач ніяким чином не відреагував та будь яких додаткових доказів не надав.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що в момент підписання договору він перебував поряд з позивачем. Вказував, що їм дали договір і сказали,що потрібно терміново оплатить частину коштів, оскільки вже був кінець дня і банки закривалися. Вивчити досконало умови договору часу у них не було. Підтвердив, що ними було погоджено автомобіль, який зазначений в договорі, однак пізніше їм було повідомлено, що в погодженому ними автомобілі виявлена поломка та запропоновано було взяти у кредит більш дорожчий автомобіль, який вони не могли собі дозволити. На прохання повернути кошти відповідач відмовився.
Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.
Зі змісту спірного договору убачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, специфікацій та умов, графіку сплати лізингових платежів згідно з додатками 1, 3 до договору, на які робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, та такі додатки до договору позивачем та відповідачем не підписувались і не складались.
Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу позивач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань позивача.
Разом з тим частиною другої статті 6 Закону «Про фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Крім того, діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, відповідно до п. 4 ч. ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії, проте відповідачем не надана ліцензія для здійснення фінансової діяльності.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, у зв'язку з чим укладений між сторонами договір фінансового лізингу № 1109 від 19.09.2016 року слід визнати недійсним, відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Статтею 216 ЦК України встановлено правові наслідки недійсності правочину, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.
Оскільки позивачем на виконання умов договору фінансового лізингу було сплачено 48 081,00 грн., то суд приходить до висновку про зобовязання ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» повернути ОСОБА_1 грошові кошти отриманні за недійсним договором фінансового лізингу в сумі 48 081,00 грн.
Враховуючи те, що позивач на підставі ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільняється від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 640,00 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213-215, 218, 224-226, ст.ст. 15, 16, 184, 203, 215, 216, 220,.227, 627, 638, 655, 691, 799, 806, 807 ЦК України, ст. ст.1, 2 ,3, 6 , 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 1, 15, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -
Позов ОСОБА_1 задоволити .
Визнати недійсним договір фінансового лізингу №1109 від 19.09.2016 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та ОСОБА_1.
У порядку застосування наслідків недійсності правочину: зобовязати ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» повернути ОСОБА_1 грошові кошти отриманні за недійсним договором фінансового лізингу в сумі 48 081,00 (сорок вісім тисяч вісімдесят одна гривень 00 коп.).
Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень до Спеціального фонду державного бюджету України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: Т.Є. Троян