Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначаючи, що з 07 вересня 2013 року перебувала з відповідачем в шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилися дитина - ОСОБА_6

Із 16 жовтня 2014 року вона та відповідач проживають окремо, син ОСОБА_7 з 2,5 місяців та наразі проживає з нею. Всі обов'язки з приводу піклування за дитиною та її забезпечення виконує в повному обсязі, нею створені необхідні умови для проживання, виховання дитини та її повноцінного гармонійного розвитку. Вона працює, має самостійний дохід, під час її перебування на роботі доглядати за сином допомагає її мати - ОСОБА_8, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Дитині у віці 5 місяців дитячим неврологом встановлено діагноз: синдром ліквородинамічних порушень; виявлено порушення в роботі серця, у зв'язку з чим рекомендовано спокійний режим життя та повторне обстеження через рік. Відповідач не займається піклуванням та розвитком дитини, самоусувається від виконання батьківських обов'язків, в тому числі щодо належного медичного забезпечення дитини, зловживає спиртними напоями, застосовував до неї фізичне насильство, робив спроби викрадення дитини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6 з нею.

ОСОБА_5 заявив зустрічний позов до ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, зазначаючи, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Під час перебування в шлюбі позивач створювала конфлікті ситуації, провокувала сварки. Після народження дитини та переїзду до них матері позивача - ОСОБА_8, він був вимушений залишити сім'ю та проживати окремо. Син проживає з позивачем та її матір'ю. Із часу народження дитини між ним та позивачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, а потім і у його відвідуванні, позивач та її мати створюють штучні перешкоди у відвідуванні сина та спілкуванні з ним. Позивач не відповідає на його телефонні дзвінки, не зважаючи на попередні домовленості не відчиняє двері, не допускаючи його зустрічей із сином, чим порушує його батьківські права.

Через неможливість вирішити з позивачем питання спілкування його із сином, він звернувся до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Розпорядженням комісії від 27 травня 2015 року було визначено порядок його зустрічей з сином, проте вказане рішення позивач ігнорує та продовжує перешкоджати його спілкуванню із сином, зокрема, під час його зустрічей з дитиною під надуманими приводами припиняла його спілкування із сином.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_5 просив зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6; визначити способи його участі у вихованні сина та особисте спілкування з ним: до досягнення сином трьох років - кожної суботи з 11 год. до 15 год. в рекреаційних зонах та дитячих розважальних закладах без участі позивача; після досягнення сином трьох років - на вихідні за місцем проживання ОСОБА_5 з 18 год. напередодні першого вихідного дня (п'ятниці) до 16 год. наступного дня (суботи) без участі позивача; після досягнення сином чотирьох років - влітку два тижні під час відпустки ОСОБА_5 в м. Києві або м. Запоріжжі за місцем проживання діда та баби; після досягнення дитиною відповідного фізичного та психологічного розвитку необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; зобов'язати позивача за два дні до дня його зустрічі з сином надати йому точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини, а у разі настання таких змін- повідомити про це особисто наступного дня з дня настання таких обставин.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю - ОСОБА_4, за місцем її проживання: АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_5 брати участь у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено способи участі ОСОБА_5у вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши його спілкування з сином: у першу та третю суботу місяця - з 10год. до 12 год.; у другу та четверту неділю місяця - з 10год. до 12 год. за місцем проживання дитини - ОСОБА_6, або в рекреаційних зонах; кожну середу з 19 год. до 20год. за місцем проживання дитини - ОСОБА_6, або в рекреаційних зонах - до досягнення ОСОБА_6 трирічного віку - в присутності ОСОБА_4, після досягнення ОСОБА_6трирічного віку - за відсутності ОСОБА_4

Визначено протягом першого місяця проводити такі зустрічі в присутності фахівців із соціальної роботи.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року зазначене судове рішення змінено в частині часткового задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 та виключено з резолютивної частини рішення спосіб участі ОСОБА_5 у вихованні сина ОСОБА_6 після досягнення сином ОСОБА_6 трирічного віку у відсутності ОСОБА_4

У іншій частині рішення суду залишено без змін

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

ОСОБА_5 у касаційній скарзі просить ухвалені в справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторониз 07 вересня 2013 року перебували в шлюбі, у якомумають неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, рішення суду в частині розірвання шлюбу набрало законної сили 29 вересня 2015 року.

Сторони та їх син зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, гуртожиток. Власного житла сторони та їхнядитина у м. Києві не мають.

Станом на час народження сина ОСОБА_6, сторони проживали в орендованій ними квартирі АДРЕСА_1.

До досягнення сином сторін трьох місяців відповідач перейшов проживати доорендованоїним квартири АДРЕСА_3.

На даний час син сторін проживає в орендованій позивачем квартирі АДРЕСА_1, разом з матір'ю ОСОБА_4 -ОСОБА_8 яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трьох років.

Згідно з довідкоювід 10 квітня 2015 року, позивач працювала в АТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» з 08жовтня 2010 року на посаді головного юрисконсульта, у жовтні 2014 року заробітна плата їй не нараховувалася та не виплачувалася, з листопада 2014 року до березня 2015 року їй виплачено заробітну плату в загальному розмірі 54 406грн 40 коп. Позивач позитивно характеризується за місцем роботи. З березня 2016 року позивач працює в ПАТ «Сбербанк», до якого перейшла з метою отримання більшого доходу.

Відповідач працює прокурором відділу Генеральної прокуратури України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та коштів на утримання, встановлено, що середньомісячна заробітна плата відповідача складає 15 676 грн 85коп. За місцем роботи та проживання відповідач характеризується позитивно.

Органом опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації були обстежені умови проживання малолітнього ОСОБА_6 та його батьків.

Згідно з висновком від 03 вересня 2015 року № 100-11195, малолітній ОСОБА_6 проживає разом з матір'ю ОСОБА_4 та бабою ОСОБА_8 в орендованій однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою працівником Служби у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації 14 травня 2015 року проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з'ясовано, що умови для проживання, розвитку та виховання малолітнього сина створено належним чином, в квартирі є дитяче ліжко, манеж, дитячі іграшки та одяг відповідно до віку дитини. Наявна техніка для приготування дитячої їжі, а також створена ігрова зона.

У висновку Голосіївської районної державної адміністрації від 03 вересня 2015 року № 100-11195 також зазначено, що при обстеженні 22 квітня 2015 року працівником Служби у справах дітей житлово-побутових умов проживання за адресою проживання батька в двокімнатній квартирі АДРЕСА_3 з'ясовано, що умови для перебування створено належним чином. У квартирі охайно, прибрано, зроблений сучасний ремонт. Квартира обладнана всією необхідною технікою та облаштована меблями. Для дитини придбаний манеж, дитячі іграшки для розвитку, дитяче харчування та створена безпечна зона для ігор.

Зважаючи на вікові особливості дитини, принцип 6 Декларації прав дитини, яким передбачено, що малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю, керуючись рекомендаціями Комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 02 вересня 2015 року № 16), орган опіки та піклування, діючи виключно в інтересах дитини, вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, 2014 року народження, разом з матір'ю ОСОБА_4

Ураховуючи положення ст. 19 СК України, висновок органу опіки та піклування, беручи до уваги встановлені обставини, вік сина сторін, його проживання з тримісячного віку саме з матір'ю, Шостий принцип Декларації прав дитини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, місце проживання сина сторін ОСОБА_6 належить визначити з матір'ю - ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржувалося, тому апеляційним судом не переглядалося.

Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 травня 2015 року № 301 за результатами розгляду звернення ОСОБА_5 щодо визначення способу його участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6, визначено порядок зустрічей батька, ОСОБА_5 з малолітнім сином ОСОБА_6, 2014 року народження -кожної суботи та неділі з 12 год. до 14 год. за місцем проживання дитини та рекреаційних зонах, в присутності матері ОСОБА_4 або баби ОСОБА_8, терміном на три місяці.

Судом установлено, що позивач і відповідач зверталися із заявами до органу опіки та піклування з приводу невиконання один одним розпорядження від 27 травня 2015 року, органу опіки та піклування сторонами надавалися пояснення, з ними проводилися роз'яснювальні бесіди.

Судом також установлено, що відповідач завчасно повідомляв орган опіки та піклування про неможливість в конкретні дні відвідати сина у зв'язку з чергуванням, надав графік чергування, а також про неможливість відвідати сина через свою хворобу.

Позивач в заяві від 21 липня 2015 року повідомила, що в разі повторного невиконання ОСОБА_5 вищевказаного розпорядження, вона, зокрема, буде вимушена не брати до уваги розпорядження органу опіки та піклування від 27 травня 2015 року № 301 та буде вважати за доцільне звернутися до суду для врегулювання питання зустрічей з дитиною.

03 серпня 2015 року позивач подала до Службиу справах дітей заяву, в якій повідомила про повторне невиконання 25липня 2015 року ОСОБА_5 зазначеного розпорядження № 301.

Згідно з поясненнямисторін, позивач 30 липня 2015 року відмовила відповідачу у зустрічах із сином. З того часу розпорядження органу опіки та піклування від 27 травня 2015 року № 301 не виконує, у зв'язку з чим відповідач з вказаного часу не відвідував сина ОСОБА_6 та не спілкувався з ним.

Органом опіки та піклування на звернення ОСОБА_5 від 31 липня 2015 року щодо недотримання ОСОБА_4 графіку зустрічей з малолітнім сином роз'яснено право батьків на звернення до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Як убачається із висновку Голосіївської районної державної адміністрації в м. Києві від 22 березня 2016 року № 100-3972, ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях не заперечувала проти зустрічей батька з сином за місцем постійного проживання дитини, за обов'язкової присутності її, як матері дитини, баби ОСОБА_8 та соціального працівника, в робочі дні (дні роботи соціальної служби) з часовим проміжком в одну годину два дні протягом тижня: кожен вівторок з 18 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв. та кожен четвер з 18 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв.

Ураховуючи викладене, керуючись рекомендаціями Комісії з питань захисту дитини (протокол від 16 березня 2016 року № 5) орган опіки та піклування, зважаючи на вікові особливості дитини, виключно в інтересах дитини, вважав за доцільне визначити порядок зустрічей ОСОБА_5 з малолітнім сином ОСОБА_6: першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 16 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв. за місцем проживання дитини або в рекреаційних зонах, без присутності матері ОСОБА_4 Протягом першого місяця зустрічі проводити в присутності фахівців соціальної роботи; кожного вівторка та четверга - з 18 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв. за місцем проживання дитини в присутності матері ОСОБА_4

Відповідно до висновку дитячого кардіолога від 05 квітня 2016 року ОСОБА_6 встановлено діагноз: відкрите овальне вічко, атипічна хорда лівого шлуночка, НКО, судомний синдром (?), астено-невротичний синдром (?), рекомендовано, зокрема, калієва дієта, консультація невролога.

Згідно з висновком дитячого невролога клініки «Медіком» від 06 квітня 2016 року ОСОБА_6 встановлено діагноз: фебрильні судоми з астено-невротичним синдромом, порушення нічного сну; рекомендовано, зокрема, режим дня, емоційний покій, догляд матері.

Оцінивши висновок органу опіки, суд першої інстанції дійшов висновку, що при складенні висновку від 22 березня 2016 року № 100-3972 органом опіки та піклування не враховувалися зазначені висновки лікарів та надані ними рекомендації.

Суд першої інстанції, вивчивши документи щодо стану здоров'я сина сторін та наданих лікарями рекомендацій, та з огляду на вік дитини - 2 роки 3 місяці, те, що дитина понад рік не мала зустрічей та спілкування із відповідачем, дійшов висновку, що присутність матері під час таких зустрічей викликана інтересами дитини. Крім того, зважаючи на стосунки сторін та їх відношення один до одного, суд вважав протягом першого місяця зустрічі батька з дитиною проводити, в тому числі, в присутності фахівця з соціальної роботи, оскільки така присутність викликана інтересами дитини.

Зважуючи на інтереси дитини, суд дійшов висновку визначити зустрічі відповідача з сином за відсутності позивача з певного віку - після досягнення дитиною трьох років та дійшов висновку про часткове задоволення зустрічного позову, а саме: зобов'язання позивача не перешкоджати відповідачу брати участь у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6; визначення способу участі відповідача у вихованні сина, визначення спілкування його з дитиною: першої та третьої суботи місяця - з 10 год. до 12 год., другої та четвертої неділі місяця - з 10 год. до 12 год. за місцем проживання дитини або в рекреаційних зонах та кожної середи - з 19 год. до 20 год. за місцем проживання дитини або в рекреаційних зонах. При цьому, зустрічі відповідача з дитиною, до досягнення дитиною трирічного віку, проводити в присутності позивача, після досягнення дитиною трирічного віку - зау відсутності позивачки. Крім того, протягом першого місяця проводити такі зустрічі в присутності фахівців з соціальної роботи.

У решті зустрічних позовних вимог судом відмовлено як у необґрунтованих вимогах.

Апеляційний суд погодився з висновком суду в частині визначення способу участі відповідача у вихованні сина, вважав, що визначений судом графік зустрічей батька з дитиною відповідає інтересам малолітньої дитини з хворобливим станом здоров'я, тому необхідності піддавати ризику життя та здоров'я малолітньої дитини, збільшуючи часовий проміжок зустрічей батька з дитиною є недоцільним.

Разом із тим апеляційний суд не взяв до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про визначення графіку відвідування дитини без присутності матері дитини, виходячи з віку дитини, стану здоров'я та враховуючи те, що на даний час дитина з батьком не є близькими, що не заперечується відповідачем, зустрічі дитини без присутності матері навіть після досягнення дитиною трирічного віку може вплинути на психологічний та фізичний стан здоров'я дитини, позбавити дитину спокою та захисту матері. Проте при покращенні здоров'я дитини та досягнення старшого віку графік зустрічей батька дитини із сином може бути переглянуто за заявою батька.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

При цьому колегія суддів зауважує, що питання, порушені в касаційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо незрозумілості резолютивної частини рішення апеляційного суду, можуть бути вирішені шляхом подання до апеляційного суду заяви про роз'яснення ухваленого ним рішення з підстав, передбачених ст. 221 ЦПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко