Провадження№2/235/161/17
Справа №235/7487/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Долгополської А.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю представників відповідача ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_6, ОСОБА_7

за участю представників третьої особи ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 міської ради, ОСОБА_11 державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, ОСОБА_11 держгеокадастру у ОСОБА_5 районі, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_12, ОСОБА_8 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації, свідоцтва про права власності та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 міської ради , треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_11 державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, ОСОБА_11 Держгеокадастру у Красноармійському районі, ОСОБА_12 про визнання особи добросовісним набувачем, визнання договору дійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 міської ради, ОСОБА_11 державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, ОСОБА_11 держгеокадастру у ОСОБА_5 районі, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_12, ОСОБА_8 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації, свідоцтва про права власност.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що згідно рішення Красноармійського міськрайсуду від 29.07.2009 року вона є власником ? частини житлового будинку, що розташований за адресою: м. Покровськ, вул.Київська, 42. Інша ? частина будинку належить ОСОБА_12. Рішенням Красноармійського міськрайсуду від 22.04.2010 року був здійснений розподіл житлового будинку, а саме безпосередньо їй було виділено 56/100 часток всього домоволодіння, а ОСОБА_12 44/100 ідеальних часток домоволодіння. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 2009 рік, площа земельної ділянки під будинком складає 1743 м 2. У травні 2016 року вона звернулась до ФОП ОСОБА_13 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. В проекті технічної документації вказаний менший розмір земельної ділянки -0,0671 га, та іншою конфігурацією меж, ніж повинна бути. В подальшому вона дізналась, що частину її земельної ділянки було виділено на підставі рішення Красноармійської міської ради № 6/45-51 від 25.02.2015 року « Про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку в районі будинку № 42а в м. Красноармійську, яким передана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка з кадастровим номером :16:098:0579 Вказане рішення Красноармійської міської ради вважає незаконним, оскільки акт-прийомки передачі, що включається до документації із землеустрою, не містить підписів землекористувачів. У звязку з порушенням її прав як землекористувача просить визнати недійсним та скасувати рішення Красноарміської міської ради № 6/45-51 від 25.02.2015 року « Про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку в районі будинку 42а в м. Красноармійську, і як наслідок, скасувати рішення про державну реєстрацію прав, винесене державним реєстратором на підставі рішення № 6/45-51 від 25.02.2015 року стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :16:098:0579 площею 0,0578 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Київська та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Красноармійського міськрайонного управління юстиції за індексним номером 34566264.

ОСОБА_8 подав зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якої зазначив, що 30.05.2016 року між ним та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу ОСОБА_14 Згідно п. 1 Договору ОСОБА_3 передала за плату, а ОСОБА_8 прийняв у власність і оплатив земельну ділянку загальною площею 0,0578 га, яка розташована за адресою : м. Красноармійськ, вул. Київська, б/н. Дану земельну ділянку було придбано за 18831 грн., яку він сплатив відповідачці по справі. Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки було укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчений, сторони дійшли щодо усіх істотних умов договору, просить визнати його добросовісним набувачем земельної ділянки загальною площею 0,0578 га, кадастровий номер :16:098:0579,, розташованої в Донецькій області у м. Красноармійськ, вул. Київська, б/н, яку він отримав у власність на підставі укладеного між ним та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу 30.05.2016 року, визнати дійсним договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8

Представник позивачки ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що оскаржуване позивачем рішення було прийнято на підставі ст..ст. 12, 40,118,121,186 ЗК України, 26,59,73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». У разі формування нової земельної ділянки відповідно до ст.. 50 Закону України « Про землеустрій» розробляється проект землеустрою відведення земельної ділянки, а не технічна документація із землеустрою, як посилається позивач, тому посилання на порушення ст.. 55 Закону України « Про землеустрій» з боку міської ради є необґрунтованим. Посилання позивача на п. 2.8 Інструкції про встановлення меж земельної ділянки в натурі та їх закріплення межовими знаками від 18.05.2010 року № 376, зі змінами та доповненнями, вважає не має правового підгрунття, так як пункт на який посилається позивач, регулює норму, в якій зазначається що повинна включати технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, а не проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до п. 2.1 вищевказаної Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо поділу та об» єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до висновку № 03/06/2-1 від 12.02.2015 року ОСОБА_11 Держземагенства у Красноармійському районі Донецької області проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Київська в районі будинку № 42а в м. Красноармійськ був погоджений, що підтверджує відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та спростовує доводи позивача з приводу порушення норм Закону України «Про землеустрій». Просили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_8

Представник відповідача ОСОБА_11 Держгеокадастру у Красноармійському районі в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 122,143,155,157,190).

Третя особа ОСОБА_12 в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів( зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет . ( а. с. 173,190,196-197).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, просила справу слухати без її участі, за участю представника ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1, не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, позовні вимоги ОСОБА_8 просив вирішити на розсуд суду.( а. с. 78).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 підтримав заявлені ним позовні вимоги , наполягав на її задоволенні, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, в подальшому просив справу слухати без його участі. ( а. с. 95).

Представник третьої особи ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, позовні вимоги ОСОБА_8 підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_11 державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області в судове засідання не зявились, про день і час слухання справи повідомлялись належним чином, просили справу слухати без участі представника ( а. с. 99).

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідачів, представників відповідачів, представників третіх осіб, з»ясувавши обставини справи і перевіривши їх докзазами, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_1 є власницею ? частини житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область , м. Красноармійськ, вул. Київська, 42 ( а. с. 10).

Іншої ? частини вказаного житлового будинку власником є ОСОБА_12 ( а.с. 11).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 12.04.2010 року розподілено житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул.Київська,42; виділити ОСОБА_12 в натурі у власність частина житлового будинку лит. А-1 загальною площею 22,2 кв.м., у тому числі: приміщення 1-2 площею 14,4 кв.м., приміщення 1-3 площею 7,8 кв.м.) інвентаризаційною вартістю 8573 грн.;

Частина веранди лит. А1 загальною площею 6,3 інвентаризаційною вартістю 263 грн., погріб лит.пг інвентаризаційною вартістю 607 грн., гараж лит. В-1 інвентаризаційною вартістю 1795 грн., частину спільної сумісної власності інвентаризаційною вартістю 1733 грн., а всього будівель і споруд на суму 13971 грн., що складає 44/100 частини всього домоволодіння.

ОСОБА_1 виділити в натурі у власність частину житлового будинку лит. А-1 загальною площею 19,3 кв. м., у тому числі: приміщення 1-1 площею 10,8 кв. м., приміщення 1-4 площею 8,5 кв.м., інвентаризаційною вартістю 7453 грн., частину веранди лит. А1 загальною площею 7,7 кв. м. інвентаризаційною вартістю 1543 грн.; л/кухню сарай лит. Б інвентаризаційною вартістю 7033 грн., ганок лит. Інвентаризаційною вартістю 109 грн., частину спільної сумісної власності інвентаризаційною вартістю 1733 грн., а всього будівель і споруд 17871 грн., що складає 56/100 частин всього домоволодіння ( а. с. 13).

Згідно акту обстеження та узгодження меж земельної ділянки, яка підлягає передачі у власність ОСОБА_12 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Київська, 42В у м. Красноармійськ, у звязку з тим, що відмова мешканців будинків № 40 та № 42 по вул. Київська в узгодженні меж земельної ділянки, яка передбачається для передачі ОСОБА_12 у власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Київська, 42В у м. Красноармійськ, є необґрунтованою, тому комісією Красноармійської міської ради узгоджено межі земельної ділянки ( а. с. 21).

В проекті виготовлення технічної документації на земельну ділянку, належну позивачці, вказаний менший розмір земельної ділянки 0,0671 га, ніж той , який повинен бути їй виділено ( а. с. 24).

Згідно рішення Красноармійської міської ради від 25.02.2015 року № 6/45-51 « Про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки ОСОБА_15 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд по вул. Київська в районі будинку № 42 а в м. Красноармійськ» затверджено проект землеустрою по відводу земельної ділянки ОСОБА_15 для будівництва житлового будинку, господарських споруд по вул. Київська в районі будинку, 3 42а в м. Красноармійськ передана у власність ОСОБА_15 вищевказана земельна ділянка площею 0,0578 га ( а.с. 28).

Вказане рішення прийнято на підставі акту погодження меж земельної ділянки ( а.с. 27).

Згідно свідоцтва про право власності ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, що розташована за адресою : м. Красноармійськ, вул. Київськаб/н, кадастровий номер :16:098:0579 ( а. с. 176).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.05.2016 року ОСОБА_15 продала, а ОСОБА_8 придбав земельну ділянку загальною площею 0,0578 га, кадастровий номер :16:098:0579, що розташована за адресою: Донецька область м. Красноармійськ, вул. Київська, б/н ( а.с. 61-62, 130-131).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 29861369 від 02.06.2016 року вирішено провести державну реєстрацію права власності земельної ділянки, що розташована по вул. Київська в м. Красноармійську, кадастровий номер :16:098:0579 за ОСОБА_8 ( а. с. 119).

Згідно до Свідоцтва про право власності ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Красноармійськ, вул. Київська б/н, загальною площею 0,0578 га. ( а. с. 176).

Відповідно до п. 34 ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено ст. 198 Земельного кодексу України ( 2768-14 ) при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Інші норми законодавства погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками не передбачають.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника ( землекористувача).

Процедура встановлення та відновлення меж земельних ділянок регламентується ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та іншими нормативно-правовими актами з цих земельних питань.

Відповідно до ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно зі ст. 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК України, земельні ділянки можуть знаходиться у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності ( спільна часткова власність) або без визначення часток ( спільна сумісна власність). Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельних ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які цього вимагають.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до п.18-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі і споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільні власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги угоду при вирішенні спорів як між ними самим, так і за участю осіб, котрі придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов»язковою.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі і споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову на час виникнення останньої.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об»єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об»єднання земельних ділянок . Винесення в натуру меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь.

За нормами ст. 120 ЗК України визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно ( зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в одній особи право не може порушувати права іншої особи ( частина п»ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду України від 15 тр авня 2017 року у справі №6-841цс16, та від 11 лютого 2015 року у справі № 62 цс15

,які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Предявляючи позов до ОСОБА_5 міської ради , ОСОБА_11 Держгеокадастру в Красноармійському районі, позивачка виходила з того, що її права як власника земельної ділянки порушені внаслідок прийняття рішення Красноармійською міською радою № 6/45-51 про затвердження проекту землеустрою по відводу земельної ділянки, переданої ОСОБА_3, без узгодження її меж суміжними користувачами.

Обставина щодо зменшення однієї земельної ділянки за рахунок збільшення іншої ділянки, і як наслідок- прийняття, за думкою позивачки неправомірного рішення, є ключовою в правовій позиції позивача за первісним позовом, і як наслідок, предмет доказування визнання незаконого рішення ради. , обовязок доказування предявлених вимог лежить саме на позивачеві.

Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. позивачеві належало у передбачений законом процесуальний спосіб довести передусім саме протиправність рішення ОСОБА_5 міської ради від 25.02.2015 року внаслідок накладання в плані земельної ділянки, належної до домоволодіння, розташованого по вул. Київська, 42 а, на земельну ділянку, належну до домоволодіння, розташованого по вул. Київська, 42 м. Покровськ, лінійні (технічні) параметри накладання, причини його виникнення, зокрема, внаслідок неузгодження меж земельної ділянки, та наслідки такого накладення для сторони, зокрема, щодо порушення її прав як співвласника. Інші вимоги, заявлені позивачкою, є похідними від встановлення вищевказаних фактів і обставин та залежать від результату доказування.

Як встановлено в судовому засіданні порядок користування земельною ділянкою між співвласниками ОСОБА_12 та ОСОБА_1, узгоджено не було.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7 вирішуючи спори про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд повинен зясовувати, зокрема: чому це питання не було вирішено в договорі; можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатка до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку;чи не свідчить реальна можливість

використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження.

Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Оскільки правовий статус земельної ділянки позивачки не визначено, зокрема не була визначена земельна ділянка позивачки як обєкт власності, так само як і не був визначений порядок користування земельною ділянкою співвласниками ОСОБА_16, та ОСОБА_12, клопотання про призначення експертизи позивачкою не заявлялось, доказів, які б свідчили про порушення земельних прав позивачки саме з боку ОСОБА_5 міської ради прийняттям рішення від 25.02.2015 року, суду не надано, підстава, з якої ОСОБА_1 предявила позов саме до ОСОБА_5 міської ради, ОСОБА_11 державної реєстрації ГТУЮ в Донецькій області, ОСОБА_11 Держгеокадастру у Красноармійському районі, а саме порушення її прав унаслідок захоплення ОСОБА_3 частини її земельної ділянки із наступним юридичним оформленням цього факту відповідною технічною документацією із землеустрою, рішенням органу місцевого самоврядування та подальшою державною реєстрацією права власності на землю, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_11 державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, ОСОБА_11 держгеокадастру у ОСОБА_5 районі, про визнання недійсним та скасування рішення Красноармійської міської ради № 6/45-51 від 25.02.2015 року.

Вимоги про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 05.03.2015 року реєстраційною службою Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, рішення про державну реєстрацію земельної ділянки,державну реєстрацію земельної ділянки, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 05.032015 року є похідними та , у звязку з цим, задоволенню не підлягають.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 міської ради, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_11 державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, ОСОБА_11 Держгеокадастру у Красноармійському районі, ОСОБА_12, про визнання особи добросовісним набувачем, визнання договору дійсним, то суд виходить з наступного.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції ніхто не може бути протиправно

позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди повинні враховувати положення ч.2 ст.328 ЦК, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо іншого не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Володілиць визнається добросовісним, якщо, здобуваючи річ, він не знав і не міг знати про те, що відчужувач речі не має права на її відчуєження. У випадку, якщо володілець речі знав чи, принаймні, повинний бути знати, що здобуває річ в особи, яка не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним.

Добросовісність набуття це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню. У звязку з цим не підлягають розгляду позовні вимоги про визнання набувача майна добросовісним, оскільки відповідно до ст. 338 ЦК питання добросовісності набуття майна є одним із фактів, що має значення для вирішення справи і встановлюється судом відповідно до ст. 214 ЦПК.

Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 19.01.2011 року у справі № 6-13839св10.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема виходячи з презумпції правомірності набуття права власності на землю, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 міської ради, треті особи: ОСОБА_17, ОСОБА_11 державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, ОСОБА_11 Держгеокадастру у Красноармійському районі, ОСОБА_12, про визнання особи добросовісним набувачем, визнання договору дійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 318, 328 ЦК України, ст. ст. 79-1,120 ЗК України, ст.ст. 10,11 ,209,212,214-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 міської ради, ОСОБА_11 державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, ОСОБА_11 держгеокадастру у ОСОБА_5 районі, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_12, ОСОБА_8 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, рішення про державну реєстрацію, свідоцтва про право власності відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 міської ради , треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_11 державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, ОСОБА_11 Держгеокадастру у Красноармійському районі, ОСОБА_12 про визнання особи добросовісним набувачем, визнання договору дійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: