Справа №485/704/17 19.06.2017 19.06.2017 19.06.2017
Справа №485/704/17 Головуючий першої інстанції Кішковська З.А.
Провадження №22-ц/784/1457/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

19 червня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Шагаєм О.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_2

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» ухвалу судді Снігурівського районного суду Миколаївської області 18 травня 2017 року, постановлену у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований в селі Баратівка Снігурівського району Миколаївської області та фактично є споживачем електричної енергії, яку за зазначеною адресою постачає ПАТ «Миколаївобленерго» згідно договору № 43310320, укладеного між позивачем та колишнім власником будинку ОСОБА_4.

Станом на 16 травня 2017 року відповідач має заборгованість за спожиту електричну енергію у загальному розмірі 7 668 грн. 87 коп.

Посилаючись на викладене, та небажання ОСОБА_3 погасити заборгованість добровільно, позивач просив стягнути її за судовим рішенням, а також стягнути з відповідача на користь ПАТ «Миколаївобленерго» суму сплаченого судового збору за подачу позову.

Ухвалою судді Снігурівського районного суду Миколаївської області 18 травня 2017 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ПАТ «Миколаївобленерго» посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив зазначену ухвалу суду скасувати, а справу направити до районного суду для подальшого розгляду.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену ухвалу судді скасувати, оскільки вона постановлена без додержання норм процесуального права.

Повертаючи позовну заяву ПАТ «Миколаївобленерго» суддя виходив з того, що справа не підсудна Снігурівському районному суду Миколаївської області, оскільки за правилами ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень Конституції України та ст.3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу ст.107 ЦПК України всі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом першої інстанції, якими є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди. Законодавчі акти, які по-іншому визначають суди першої інстанції щодо певних цивільних справ, відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України не можуть бути застосовані.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішення іноземних судів; ст.404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; ст. 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Так, за змістом ст.109 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до фізичних осіб предявляються в суд за їхнім зареєстрованим місцем проживання.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України та п.42 постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», позови, що виникають з приводу нерухомого майна предявляються виключно за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Названа норма є імперативною і недотримання її приписів, згідно з п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України, тягне за собою, як наслідок, беззастережне скасування постановленої з порушенням правил виключної підсудності ухвали.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст.114 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, а тому: позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини повинні вирішуватися судами виключно за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

За змістом вказаних розяснень спір про право, який виник з приводу надання житлово-комунальних послуг, у тому числі послуг електропостачання, є спором з приводу нерухомого майна.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Миколаївобленерго», як постачальник послуг з електропостачання, предявило вимогу до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з електропостачання до Снігурівського районного суду Миколаївської області.

Зазначені послуги надавались за місцезнаходженням нерухомого майна за адресою: Миколаївська область, Снігурівський район, село Баратівка, вулиця Агеєнка, будинок №15.

Отже, між сторонами виник спір щодо наявності заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг та у даному випадку, при визначені підсудності справи слід виходити з того, що вимоги позивача виникли з приводу надання послуг з електропостачання до будинку, а тому застосуванню підлягають відповідні правила ст.114 ЦПК України, які регулюють правила виключної підсудності у цивільних справах щодо нерухомого майна.

Із врахуванням наведених обставин, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що позов ПАТ «Миколаївобленерго» пред'явлено з порушенням правил підсудності, передбаченої ч.1 ст.109 ЦПК України, а тому висновок про повернення позовної заяви для її подання до належного суду також є помилковим.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог цивільного процесуального права, то відповідно до п.4 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України вона підлягає скасуванню з поверненням справи до того ж суду для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі з дотриманням положень ст.118,119-120 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,311,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» задовольнити частково.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року скасувати, а позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» з доданими до неї документами направити до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_5