Справа № 348/823/16-ц
Провадження № 22-ц/779/785/2017
Головуючий у 1 інстанції Мужик І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Беркій О.Ю.

секретаря Турів О.М.,

з участю представників апелянта ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника Краснянської сільської ради ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Краснянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_7, відділу державної реєстрації Надвірнянської міської ради про визнання рішень Краснянської сільської ради Надвірнянського району незаконними, а державної реєстрації права власності на земельну ділянку недійсною та зустрічним позовом ОСОБА_7 до Краснянської сільської ради Надвірнянського району, ОСОБА_6 про визнання рішення Краснянської сільської ради Надвірнянського району незаконним, визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Надвірнянського районного суду від 24 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до Краснянської сільської ради Надвірнянського району, ОСОБА_7, відділу державної реєстрації Надвірнянської міської ради. Згідно з уточненими у ході розгляду справи позовними вимогами просив визнати рішення Краснянської сільської ради від 09.10.2015 року № 689-27/2015 про вилучення земельної ділянки та рішення Краснянської сільської ради №24-2/2015 від 27.12.2015 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки недійсними, скасувати рішення державного реєстратора за №28166243 від 10.02.2016 року.

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 подав зустрічний позов до Краснянської сільської ради Надвірнянського району, ОСОБА_6 про визнання рішення Краснянської сільської ради Надвірнянського району від 28.03.2002р. незаконним, визнання державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_6, недійсним.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано рішення від 09.10.2015 року та від 27.12.2015 року Краснянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області незаконними, а державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2600 га по вулиці Шевченка в с. Красна Надвірнянського району Івано-Франківської області для ведення особистого селянського господарства від 10.02.2016 року №28166243 за ОСОБА_7 - недійсною. Стягнуто в користь ОСОБА_6 з Краснянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області 551 грн. 20 коп. судових витрат по справі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено за спливом позовної давності.

ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необгрунтовність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити, а його зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши представників апелянта, представника Краснянської сільської ради, представника позивача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її частково обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. За змістом ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, в силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.2,3,116,125,126,140,142,143,147,149-151,158 Земельного кодексу України, встановивши, що ОСОБА_6 є законним власником спірної земельної ділянки, однак сільська рада незаконно вилучила у нього земельну ділянку у фонд земель запасу і передала ОСОБА_7, дійшов висновку про наявність підстав для визнання незаконними оспорюваних ним рішень Краснянської сільської ради та визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_7

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, суд виходив з положень ст.ст. 256 та 267 ЦК України, дійшовши висновку, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом та не наведено причин його пропуску, відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 за спливом позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_7 та відмови у задоволенні зустрічного позову за строком позовної давності, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Краснянської сільської ради від 28 березня 2002 року ОСОБА_6 надано земельну ділянку в розмірі 0,26 га у приватну власність (а.с.103-104).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія РІ №191133 від 30 січня 2003 року, який представлено суду для огляду в оригіналі, ОСОБА_6 на підставі рішення Краснянської сільської ради від 28 березня 2002 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2600 га в межах згідно з планом по вул. Шевченка у с. Красна, Надвірнянського району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Зазначений акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №268 (а.с.5, 251).

На замовлення позивача ОСОБА_6 складалася технічна документація на зазначену земельну ділянку, яка містить копію рішення Краснянської сільської ради від 28.03.2002 року, відповідно до якого ОСОБА_6 надана спірна земельна ділянка, акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористувача ОСОБА_6 від 26 липня 2002 року, план встановлених меж земельної ділянки (а.с.247-250).

Рішенням Краснянської сільської ради від 09 жовтня 2015 року №689-27/2015 «Про вилучення земельної ділянки ОСОБА_6Д.» вилучено земельну ділянку в с. Красна по вул. Шевченка, орієнтовною площею 0,26 га для ведення особистого селянського господарства в землі запасу сільської ради (а.с.4).

Рішенням Краснянської сільської ради від 09 жовтня 2015 року №690-27/2015 вирішено надати дозвіл ОСОБА_7 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по вул. Шевченка орієнтовною площею 0,26 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах населеного пункту, яка була в користуванні (а.с.37).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0038, місце розташування по вул.Шевченка в с.Красна, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, інформація про зареєстроване право на земельну ділянку відсутня (а.с.28).

На кадастровому плані земельної ділянки позначені конфігурація та розміри земельної ділянки, яка знаходиться у власності ОСОБА_7 (а.с.29).

Рішенням Краснянської сільської ради від 27 грудня 2015 року №24-2/2015 затверджено ОСОБА_7 проект землеустрою про відведення земельної ділянки, а також надано у власність ОСОБА_7 зазначену земельну ділянку (кадастровий номер :01:006:0038) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах населеного пункту (а.с.68). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майн власником земельної ділянки є ОСОБА_7 (а.с.27).

На замовлення ОСОБА_7 виготовлена технічна документація на земельну ділянку (а.с.31-35).

У інформації відділу Держгеокадастру у Надвірнянському районі від 10 серпня 2016 року зазначено, що архівний примірник державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_6, технічна документація із землеустрою відсутні, земельна ділянка за ОСОБА_6 Державному земельному кадастрі не зареєстрована, кадастровий номер не присвоювався, архівний екземпляр державного акту не передавався сільською радою до відділу Держгеокадастру, тому відомості в Державному земельному кадастрі про надання у власність земельної ділянки відсутні (а.с.90, 102).

З довідки Краснянської сільської ради від 09 вересня 2016 року №225/2-22, вбачається, що реєстрація державних актів на право приватної власності на земельні ділянки ОСОБА_6 та другий примірник державного акту в раді відсутні (а.с.101, 267).

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2002 року, в редакції, чинній на час отримання ОСОБА_6 державного акта на право власності на землю, тобто на 30 січня 2003 року, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до ст.ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування.

Порядок та норми безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачено ст. 118 та 121 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На час видачі Державного акту на право власності на землю ОСОБА_6 реєстрація державних актів на землю була врегульована Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за № 354/3647, відповідно до п.п.3.3 якого обов»язок державної реєстрації державних актів, що посвідчують право приватної власності на землю або право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) покладався на районні, міські, селищні, сільські ради.

Виходячи із положень пункту 3.5. зазначеного наказу державні акти, що посвідчують право приватної власності на землю, реєструються, відповідно, у книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком 1.

Державний акт, виданий ОСОБА_6 зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 268, про що містяться відомості у самому документі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач ОСОБА_6 набув права власності на земельну ділянку, оскільки вона йому була передана органом, до компетенції якого відносилося вирішення цього питання (сільською радою) в порядку, передбаченому чинним законодавством на час передачі земельної ділянки.

Доводи апелянта про те, що під час передачі земельної ділянки ОСОБА_6 був порушений порядок її передачі, оскільки питання про це не виносилося на сесію сільської ради, що підтвердили допитані у судовому засіданні свідки, які були на той час депутатами сільської ради, не заслуговують на увагу, так як апелянт фактично посилається на фальсифікацію посадовими особами офіційних документів, що може бути складом кримінального правопорушення, а в силу частини 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, зокрема вироком суду, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, тому ці докази не можуть бути прийняті судом у цивільному процесі.

В обгрутуванні рішення Краснянської сільської ради від 09.10.2015 року «Про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_6Д.» зазначено, що земельна ділянка вилучена відповідно до ст. 12, ст. 140 п. (г), ст. 149 ч.ч. 1 та 3 Земельного кодексу України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» на підставі усного звернення депутатів сільської ради про вилучення земельної ділянки ОСОБА_6 в с.Красна на користь учасників АТО (а.с.4)

Відповідно до пункту г ст. 140 Земельного кодексу України до підстав припинення права власності на земельну ділянку відноситься відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб., а за змістом ч.ч. 1 та 3 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно з пунктами а-г статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, а також викуп земельних ділянок для суспільних потреб.

За змістом статті 50 Закону України «Про землеустрій» (яка була чинною на час виникнення правовідносин по вилученню земельної ділянки) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які включають, зокрема, письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду.

Частина пята статті 116 Земельного кодексу України передбачає, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Отже, законом передбачений порядок вилучення земельної ділянки, наданої у постійне користування, лише за згодою землекористувача або, у разі незгоди, в судовому порядку, а також підстава припинення права власності на земельні ділянки, які знаходяться у власності фізичних осіб шляхом відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб у спосіб викупу земельних ділянок у випадках та в порядку, встановлених законом, згідно ст. 146 Земельного кодексу України.

Цього порядку сільською радою у процедурі вилучення земельної ділянки у позивача ОСОБА_6 та передання її відповідачу ОСОБА_7 дотримано не було, тому суд дійшов правильного висновку про визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки та затвердження проекту землеустрою і передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_7, оскільки такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів передбачений пунктом 10 частини 1 статті 16 ЦК України.

Доводи апелянта та представника сільської ради про те, що у ОСОБА_6 була вилучена інша земельна ділянка, а не та, що передана ОСОБА_7 не заслуговують на увагу, оскільки місце розташування земельної ділянки та опис її меж співпадають на схемах земельної ділянки, наявних у технічній документації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.5,41, 25--251). Доказів того, що сільською радою у ОСОБА_6 була вилучена інша земельна ділянка і що йому виділялася інша земельна ділянка, а не оспорювана, суду не надано.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 надавалася інша земельна ділянка з огляду на відомості про її більший розмір, зафіксовані у акті встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористувача ОСОБА_6 та плані встановлених меж (0,2735 га), а не 0,2600 га, не заслуговують на увагу, так як має значення розмір земельної ділянки, визначений у Державному акті на право власності на землю, а він дорівнює саме 0,2600 га, а відхилення від меж по фактичному землекористуванню не породжує прав на усю земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні землекористувача.

Що ж стосується визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_7, то в цій частині судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Судом встановлено, що державна реєстрація прав на земельну ділянку за ОСОБА_7 була проведена на підставі усіх необхідних документів, які підтверджували його право на земельну ділянку на момент звернення до державного реєстратора відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Суду не надано жодних доказів про порушення порядку державної реєстрації речових прав державним реєстратором, тому підстави для визнання державної реєстрації недійсною відсутні.

Порушене права позивача ОСОБА_6 в цьому аспекті може бути поновлено у процедурі застосування положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Враховуючи те, що підстави набуття ОСОБА_7 прав на земельну ділянку визнані незаконними (рішення сільської ради), то позивач ОСОБА_6 не позбавлений права на звернення до державного реєстратора із заявою про скасування прав на земельну ділянку за ОСОБА_7

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_6 від 10 січня 2017 року про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_7 (а.с.136), з урахуванням якої суд відмовив у задоволенні зустрічного позову.

В цій частині судом також допущена помилка у застосуванні норм матеріального права, оскільки застосування строку позовної давності може мати місце лише у разі наявності порушеного права.

Судом встановлено, що на момент прийняття рішення Краснянською сільською радою від 28 березня 2002 року про надання земельної ділянки ОСОБА_6 та видачі Державного акту на право власності на землю від 30 січня 2003 року жодних прав ОСОБА_7 на цю земельну ділянку не набув, тому будь-яке його цивільне право у зв»язку з набуттям прав на земельну ділянку ОСОБА_6 порушено не було.

За таких обставин суд повинен був відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 за необґрунтованістю.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи неправильно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково. .

Рішення Надвірнянського районного суду від 24 березня 2017 року змінити в частині визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_7 та відмови у задоволенні зустрічного позову за спливом строку позовної давності.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_7 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до Краснянської сільської ради Надвірнянського району, ОСОБА_6 про визнання рішення Краснянської сільської ради Надвірнянського району незаконним, визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_8

ОСОБА_9