Справа №: 398/161/17
Провадження №: 2/398/1141/17
"21" листопада 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого судді - Голосеніної Т.В.,
з участю секретаря Шаповал І.Ф.,
в присутності позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування квартирою, -
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №48 у будинку №35 по вул. Петра Сагайдачного в м. Олександрії Кіровоградської області та зняття їх з реєстрації з липня 1991 року.
Свої вимоги мотивує тим, що їй та її чоловіку ОСОБА_4, який помер 04.08.2016 року, на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності від 02.06.1993 року №2528 та копією технічного паспорту. Відповідачі в даній квартирі зареєстровані, але не проживають з липня 1991 року, за комунальні послуги не сплачують, їх особистих речей в квартирі немає. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідачі не проживають, виникають проблеми з володінням, користуванням, розпорядженням майна та вчинення інших дій на власний розсуд, тому позивач звернулася в суд за захистом своїх прав.
ОСОБА_1 посилається на ч.2 ст.405 ЦК України та просить з врахуванням того, що відповідачі, як члени сімї не користуються житлом, визнати їх втратившими право користування житловою квартирою.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечила проти винесення заочного рішення. Просила визнати відповідачів - її доньку та онуку такими, що втратили право користування квартирою з липня 1991 року, оскільки з цього часу вони не проживають у квартирі, а тому приватизація квартири відбулась лише на неї та її чоловіка.
Відповідачі в судове засідання не зявилися повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 03.06.1993 року №2528 власниками квартири АДРЕСА_2 (колишня назва вулиці Фрунзе) в м.Олександрії Кіровоградської області зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який згідно зі свідоцтвом про смерть від 04.08.2016 року серії І-ОЛ№232108 помер 04.08.2016 року.
З довідки КП "Житлогосп" №225 від 12.01.2017 року у вказаній квартирі зареєстровані позивач, її дочка ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3.
З акту-розпорядження, затвердженого директором КП "Житлогосп" №12 від 12.01.2017 року при обстеженні квартири АДРЕСА_2 (колишня назва вулиці Фрунзе) в м.Олександрії Кіровоградської області встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають з 1991 року.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений в користуванні житлом інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Судом встановлено, що позивачка є співвласником спірної квартири, інший співвласник - її чоловік ОСОБА_4 помер 04.08.2016 року, після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому частину квартири. З огляду на те, що на час його смерті зареєстрованими разом з ним значились спадкоємці першої черги - позивач та відповідачка ОСОБА_5, доказів того, що в установлений законом строк остання відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька позивачка не надала, а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Посилання позивача, що у 1993 році приватизація квартири була здійснена лише на неї та її померлого чоловіка не спростовує факту, що відповідачі мають право користування спірною квартирою.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не навів переконливих доказів на обгрунтування обставин, які б стали підставою для визнання такими, що втратили право користування квартирою.
Доводи позивача в тій частині, що вона є власником квартири і має законне право володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном не є підставою для задоволення позову, оскільки це порушуватиме спадкові права відповідачки ОСОБА_5
Керуючись статтями 10,11,60,88, 209, 212, 213-215, 218,224-226 ЦПК України,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Судові витрати залишити по фактично понесеним.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні при проголошенні рішення у 10-денний строк з його отримання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя