АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Арапіна Н.Є.
№22-ц/796/4857/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

НемировськоїО.В.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справа дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав.

У мотивування вимог посилався на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року шлюб між ними розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року в шлюбі народився син ОСОБА_5.

З 2014 року відповідач покинула сім'ю та почала проживати окремо.

Рішенням Дніпровського раціонного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року з ОСОБА_6 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_5

Відповідач не намагається бачитись з власною дитиною, не приймає участі у догляді та вихованні. Повністю забезпеченням дитини займається він зі своїми батьками.

ОСОБА_6, не забезпечуючи медичний догляд та лікування сина, не приділяючи увагу його вихованню, не спілкуючись з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляючи інтересу до його внутрішнього світу, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а тому позбавлення її батьківських прав є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини.

З урахуванням наведеного просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_6 у відношенні їх малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за участю третьої особи Служби у справа дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що відповідач не надала доказів на підтвердження створення їй перешкод у спілкуванні з дитиною, що вона намагалася спілкуватися зі своїм сином. Саме з часу розірвання шлюбу ОСОБА_4 не переймалася життям, вихованням, розвитком та здоров'ям малолітнього сина ОСОБА_7, батьківських обов'язків щодо виховання, догляду та матеріального забезпечення дитини не виконує.

Вказує, що покази свідків зі сторони відповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не можуть братися до уваги, оскільки ОСОБА_8 є чоловіком відповідача і має упереджене ставлення до позивача, а ОСОБА_9 повідомила, що з позивачем вона не спілкується вже чотири роки, а всю інформацію знає зі слів відповідача.

Також судом були проігноровані покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які є сусідами позивача і про відомі обставини знають особисто, а не з будь-чиїх слів, які підтвердили, що відповідач не займається власною дитиною, її доглядом, вихованням, розвитком та забезпеченням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з того, що позивач не надав суду переконливих доказів, які б свідчили про те, що мати дитини повністю ухиляється від участі в її вихованні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не спростовується, що сім»я сторін розпалася, шлюб розірвано і між батьками дитини склалися конфліктні стосунки.

Зазначене підтверджується Висновком старшого дільничного інспектора міліції Святошинського РУГУ МВС України в місті Києві від 30 червня 2015 року, яким встановлено, що між батьками дитини не існує домовленості щодо участі матері у вихованні дитини, яка проживає в квартирі з батьком.

Наявність конфліктів між батьками з приводу участі у вихованні дитини підтверджуються їх зверненнями в правоохоронні органи і листами реагуваннями на ці звернення від 15 та 20 липня 2015 року, зверненням до прокуратури Дніпровського району міста Києва, листом Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації. (а.с. 16, 58, 59, 60-62, 64-65)

У суді апеляційної інстанції представники сторін підтвердили, що між батьками також існує спір щодо визначення місця проживання дитини, який розглядається судом в одному провадженні з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів. Існує між ними спір і щодо реєстрації місця проживання дитини.

Наведене свідчить про те, що після розірвання шлюбу, яке мало місце 19 червня 2015 року, сторони так і не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини після розірвання їх шлюбу, участі кожного з батьків у вихованні дитини.

Суд першої інстанції підставно врахував і висновок Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_13 (а.с.64-65)

Висновок суду щодо відмови в задоволені позову відповідає, як п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, так і пунктам 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно яких позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що мати дитини не вживає спиртних напоїв, наркотичних засобів, має позитивну характеристику, створила нову сім'ю та народила ще одну дитину.

Суд першої інстанції дав також оцінку показам допитаних свідків і в суду апеляційної інстанції відсутні підстави їх переоцінювати, як про те просить апелянт.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовуються.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

О.В. Немировська