Провадження № 2/522/4755/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Нікітіной С.І.

при секретарі - Віноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 суму моральної шкоди 1 000 000,00 грн. витрати на правову допомогу у розмірі 60 000, 00 грн. та судові витрати на суму 15 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримала, просила задовольнити.

В судове засідання відповідачі не зявилися, але ОСОБА_4 08.06.2017 року подала клопотання, яким просить суд надати можливість ознайомитись із матеріалами справи, при цьому на дату судового засідання 13.06.2017 року не скористалась своїм правом ознайомитись із матеріалами справи.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Суд, у звязку із неявкою сторони та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 169 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

При цьому суд враховує те, що ОСОБА_4 08.06.2017 року подала клопотання про ознайомлення із матеріалами справи, але на дату судового засідання 13.06.2017 року своїм правом на ознайомлення не скористалась.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд виходить з наступних обставин.

16 травня 2000 року вона Альперін (дівоче прізвище Дрєєрман ) ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7.

У серпні 2000 року була придбана квартира за номером пятдесят чотири в будинку номер три по вулиці Пироговській у місті Одесі загальною площею 148,3 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 2000 року, який укладений між ОСОБА_1 та громадянкою ОСОБА_8. Вказана квартира була оформлена на імя ОСОБА_1. Таким чином, вказана квартира була придбана вже у шлюбі.

04 липня 2013 року згідно договору купівлі-продажу квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 була продана як не придатна для проживання.

Судом встановлено, що протягом з середини 2004р. по липень 2014р. вона та її неповнолітня дитина ОСОБА_2 не мали можливості реалізувати своє конституційне право на житло та конституційне право належного користування вказаним помешканням з причин затоплення квартири та не придатності проживання в ній.

В даному будинку, в квартирі № 56 (яка розташована над квартирою Позивачки і являє собою частину останнього поверху всієї будівлі), на праві приватної власності, проживали громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Приблизно з середини 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розпочали перебудову своєї квартири шляхом будівництва мансардного поверху в габаритах існуючого приміщення горища. Згоду на проведення реконструкції (будівництва) квартири з горища, співвласниками якого є усі мешканці будинку № 3 по вул. Пироговська у м. Одеса - не надавали.

З моменту початку проведення Відповідачами будівельних робіт, Позивачка та члени родини несли матеріальні збитки та зазнали моральної шкоди. В результаті проведення Відповідачами будівельних робіт, збільшилось навантаження на стіни та стелю в квартирі Позивача, потріскались стіни, паркет на підлозі «піднявся», на стінах і стелі зявилась пліснява, яка пошкодила як стіни так шпалери та багато речей які стикались із стіною. В результаті того, що в ході ремонтних робіт була частково демонтована покрівля будинку, навіть невеликий дощ спричиняв затоплення квартири Позивача. Реконструкція горищного приміщення у нашому будинку та його переобладнання в мансарду, позбавило мене та інших мешканців будинку №3 по вулиці Пироговській у м. Одесі вільно користуватися горищем.

До початку реконструкції даху, яку проводили Відповідачі, в квартирі позивача був проведений ремонт із якісних, дорогих матеріалів, а неправомірні дії Відповідачів призвели до того, що позивачеві необхідно було знову і знову здійснювати ремонт, нести матеріальні збитки.

Судом встановлено, що квартира позивача була затоплена неодноразово в жовтні 2008 та жовтні 2009 років з вини Відповідачів, власників квартири №56, яка розташована над нашою квартирою Позивачки.

Дії Відповідачів призвели до того, що Позивачка звернулась за захистом до суду з вимогою про стягнення матеріальної шкоди. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 6 грудня 2011 року було встановлено, а рішеннями апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2013 року та від 10 квітня 2014 року підтримано висновок про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, який виходить із встановленого факту вини відповідачів у залитті квартири.

В результаті пошкодження квартири Позивачка була змушена продати нашу квартиру за значно нижчою ціною, як приміщення не придатне для проживання, а саме за 592 700 грн., що підтверджується договором купівлі - продажу від 04 липня 2013р., який було укладено між мною, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 При цьому реальна ціна квартири складала 1655208,90 гривень.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 04 липня 2013 року належала квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира була пошкоджена залиттям з квартири яка розташована над квартирою Позивача неправомірними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що призвело до матеріальних втрат Позивачки. У звязку із чим ОСОБА_1 звернулась за судовим захистом до суду з заявою про стягнення матеріальної шкоди.

В матеріалах справи міститься Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 6 грудня 2011 року яким встановлено, а рішеннями апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2013 року та від 10 квітня 2014 року підтримано висновок про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, який виходить із встановленого факту вини відповідачів у залитті квартири, що підтверджується експертизою. За висновком експертизи від 28 лютого 2013 року, який виконаний Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, причиною пошкоджень квартири АДРЕСА_2 за місцем розташуванням та характером пошкоджень опоряджуваних покриттів та конструктивних елементів в приміщеннях квартири №54 є затікання рідини (дія вологи) із вище розташованих приміщень квартири №56. Відповідно до даних актів, залиття квартири №54 відбулося з квартири №56 внаслідок неякісного виконання робіт та технічного обслуговування водо несучих систем. Всі ці обставини призвели до продажу квартири Позивачки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною 3 статті 61 ЦКУ встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд виходить з наступного.

Події повязані із залиттям, ремонтом, продажем пошкодженої квартири, пошуком нової квартири, нового місця навчання для неповнолітньої дитини, судовими справами, хворобами Позивачки та її доньки стали наслідком хвилювань та моральних страждань.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались 04.11.2008 року, 25.03.2009 року, 04.08.2009 року, 11.08.2009 року, 14.10.2009 року, 02.11.2009 року до КУ «Міська клінічна лікарня № 11». ОСОБА_1 поставлено діагноз тахікардія, невроз, гіпертонія легкої степені, а ОСОБА_2 поставлено діагноз невроз та направлено на лікування до дитячої установи.

Суд зазначає, що звернення на лікування співпадає із подією яка спричинила на позивачів матеріальну та моральну шкоду, а саме із залиттям квартири належній Позивачу.

Неправомірними діями відповідачів особливо завдано шкоди неповнолітній дитині, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у їх житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів. Наслідки неправомірних дій відповідачів призвели до появи у Позивачки та дитини негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, чутливість, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього, постійне безсоння. Зміна виховного закладу також негативно відзначилось на психіці дитини, яка довго не могла звикнути до нового місця та оточення. Зазначене потягло за собою нові матеріальні витрати сімейного бюджету. Це все спричинило виникнення у ОСОБА_2 психічного розладу, внаслідок чого вона почала до всього нервово відноситися та не могла вночі спокійно спати.

Звернення Позивачки до Відповідачів з метою мирного залагодження конфлікту та відшкодування збитків ні до чого не призвели, відповідачі ігнорували прохання, що свідчить про байдужість вказаних осіб. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали Позивачка та члени її родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині.

Визначаючи суму компенсації за моральні страждання суд врахував характер та обсяг страждань, хвилювання позивача, переживання у зв'язку з пошкодженням належного майна, довготривале проживання в невідремонтованій квартирі та зміну постійного місця проживання, створений дискомфорт умов проживання, порушення звичного способу життя та розмір завданої майнової шкоди.

За ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень статей 1166 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди, зокрема в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише з вини заподіювана шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Фактичні обставини справи в сукупності підтверджують заподіяння моральної шкоди внаслідок пошкодження власності, яка полягала у негативному впливі на стан здоровя, нервових хвилюваннях, необхідності змінити звичний спосіб життя, тривалий час відстоювати свої права, а відповідачі, які відповідальні за шкоду, не відшкодували її самостійно та не намагались звести до мінімуму.

Розмір заподіяної моральної шкоди повинна компенсувати ті емоційні страждання, які довелося мені перенести, та витрати, повязані з відновленням психічного стану, відпочинком від усього що сталося, відвідуванням лікарів.

Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести на протязі майже десяти років зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоровя, а також моральних страждань, повязаних з численним залиттям квартири, ремонтом, переїздами, перевлаштуванням сімейного житла.

Позивачем доведено, що дії відповідачів у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями відповідачів, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у тому, що позивач тривалий час був змушений мешкати у вологій в грибку квартирі, чим було обмежено його право власності, а саме право користування квартирою, був змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя є причинно-слідчий звязок.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди „Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно частини 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно частини 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей 174, 451 ЦКУ покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

За загальним правилом у деліктних правовідносинах діє презумпція завдавача шкоди, згідно з якою вина відповідача презумується, якщо він не доведе відсутності своєї вини. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, врахувавши, роз'яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), а також виходячи з того, що позивачка зазнала душевних страждань у зв'язку з пошкодженням її майна, неможливістю нормального користування ним та необхідністю докладати додаткових зусиль для його нормалізації, звертаємо увагу суду про наявність підстав для стягнення з відповідачів 1 000 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1) роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

В пунктах 5 і 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

В даних деліктних зобов'язаннях передбачено призумпцію вини заподіювача шкоди, яка має бути ним спростована, оскільки саме на ньому лежить обов'язок доведення відсутності його вини в заподіянні шкоди, що в попередній судовій справі здійснено не було.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 800 000,00 гривень.

Також суд знаходить, що відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь банку судові витрати у сумі 15000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 213-215, 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 у якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення чи отримання особою, яка не була присутня при проголошенні, апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя:

13.06.2017