АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4402/17 Справа № 183/2534/16 Головуючий у 1 й інстанції - Дубовенко І. Г. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року по справі за позовом Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: Державне підприємство «Новомосковське лісове господарство», Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, зобов'язання повернути земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 квітня 2016 року Новомосковська місцева прокуратура Дніпропетровської області, діючи в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що землі 74, 75 кварталу згідно плану лісонасаджень Державного підприємства «Новомосковський лісгосп» належать до складу земель державної власності. Із зазначених земель рішенням Піщанської сільської ради №1-18-У від 12.03.2008 року «Про передачу земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та видачу державного акту на право власності на земельні ділянки на території АДРЕСА_1» передано у власність громадян земельні ділянки. Пунктом 85 зазначеного рішення ОСОБА_4 затверджено технічну документацію із землеустроющодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передано у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку загальною площею 0,25 га на території АДРЕСА_2. Право власності ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку посвідчено Державним актом серії НОМЕР_1 від 31.03.2008 року, кадастровий номер НОМЕР_2. 22.08.2009 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу за умовами якого продав останньому отриману у власність земельну ділянку, площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровано в реєстрі за №2342. Рішення Піщанської сільської ради в частині передачі ОСОБА_4 земельної ділянки із земель Державного підприємства «Новомосковський лісгосп» суперечить вимогам законодавства та прийнято Піщанською сільською радою з перевищенням своїх повноважень. Піщанська сільська рада повноваженнями щодо розпорядження землями державної власності не наділена, тому не вправі була приймати рішення про передачу у власність земельної ділянки лісового фонду ДП «Новомосковський лісгосп». Орган, уповноважений розпоряджатися землями державної власності своєї згоди на передачу земельної ділянки лісового фонду у власність громадянина ОСОБА_4 не надавав і Піщанську сільську раду на це не уповноважував, в зв'язку з чим, земельна ділянка вибула з володіння держави не з волі органу, уповноваженого розпоряджатися землями державної власності і має бути повернута власнику. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати неправомірним та скасувати п. 85 рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №1-18-У від 12.03.2008 року «Про передачу земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та видачу державного акту на право власності на земельні ділянки на території АДРЕСА_1» про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_2; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 31.03.2008 року, виданий на ім'я ОСОБА_4, на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га., кадастровий номер НОМЕР_3, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01-08-126-01104; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_5, шляхом його зобов'язання повернути у власність держави земельну ділянку площею 0,25 га., кадастровий номер НОМЕР_3, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: АДРЕСА_2; судові витрати покласти на відповідача (а.с. 148-152 т.2).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року позов задоволено, визнано неправомірним та скасовано п. 85 рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №1-18-У від 12.03.2008 «Про передачу земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та видачу державного акту на право власності на земельні ділянки на території АДРЕСА_1» про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_2; визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 31.03.2008 року, виданий на ім'я ОСОБА_4, на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га., кадастровий номер НОМЕР_3, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01-08-126-01104; зобов'язано ОСОБА_5 повернути у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,25 га., кадастровий номер НОМЕР_3, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: АДРЕСА_2; стягнуто з Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати в сумі 2756,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_5 на корить прокуратури Дніпропетровської області судові витрати в сумі 1378,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні вимог прокуратури у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що пунктом 86 рішення 18 сесії 5 скликання Піщанської сільської ради №1-18/V від 12.03.2008 року затверджено проект землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право наземельну ділянку, які надаються у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_3, та передано ОСОБА_4 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку загальною площею 0,25 га на території АДРЕСА_2 (а.с. 10 т.1).

На підставі рішення 18 сесії 5 скликання Піщанської сільської ради №1-18/V від 12.03.2008 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 31.03.2008 року, відповідно до якого став власником земельної ділянки площею 0,250 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №01-08-126-01104) з кадастровим номером НОМЕР_2 (а.с. 7 т.1).

22 серпня 2009 року між ОСОБА_4, від імені якого діяв ОСОБА_7 (продавець), та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровано в реєстрі за №2342 (а.с. 8 т.1).

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 04 серпня 2011 року, складеного ГУ Держкомзему у Дніпропетровській області, на виконання вимог прокуратури Дніпропетровської області від 05.05.2011 року №05/4-7219-11, в результаті перевірки було встановлено, зокрема, що, згідно інформації та матеріалів наданих Новомосковською міжрайонною прокуратурою Дніпропетровської області, рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №1-18-У від 12.03.2008 року не відповідає вимогам чинного законодавства України, а документацію із землеустрою, в тому числі ОСОБА_4, розроблено, погоджено та затверджено без відповідної згоди на вибір земельної ділянки та виготовлення проекту відводу; повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, які знаходять за межами населеного пункту с. Піщанка знаходяться поза межами компетенції Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 160-165 т.1).

Встановлено, що на спірну земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_3, накладено обтяження постановою прокуратури Дніпропетровської області про арешт нерухомого майна від 29.08.2011 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.04.2016 року (а.с. 9 т.1).

Місцевим судом зазначено, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13 листопада 2013 року, яка набрала законної сили, у справі №20/5005/9915/2012 за позовом заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Новомосковської районної державної адміністрації до Піщанської сільської ради Дніпропетровської області визнано недійсними та скасовано рішення Піщанської сільської ради Дніпропетровської області №№26-16/У, 27-16/У, 28-16/У, 29-16/У, 30-16/У, 31-16/У, 32-16/У, 33-16/У, 34-16/У, 35-16/У, 36-16/У, 37-16/У, 38-16/У, 39-16/У, 40-16/У, 41-16/У, 42-16/У, 43-16/У, 44-16/У, 45-16/У, 46-16/У, 47-16/У, 48-16/У, 49-16/У, 50-16/У, 51-16/У, 52-16/У, 53-16/У, 54-16/У, 55-16/У, 56-16/У, 57-16/У, 58-16/У, 59-16/У, 60-16/У, 61-16/У, 62-16/У, 63-16/У, 64-16/У, 65-16/У, 66-16/У, 67-16/У від 29.12.2007 року (а.с.222-227 т.1). Вказаною постановою встановлено, зокрема, що рішеннями Піщанської сільської ради №№ 26-16/У, 27-16/У, 28-16/У, 29-16/У, 30-16/У, 31-16/У, 32-16/У, 33-16/У, 34-16/У, 35-16/У, 36-16/У, 37-16/У, 38-16/У, 39-16/У, 40-16/У, 41-16/У, 42-16/У, 43-16/У, 44-16/У, 45-16/У, 46-16/У, 47-16/У, 48-16/У, 49-16/У, 50-16/У, 51-16/У, 52-16/У, 53-16/У, 54-16/У, 55-16/У, 56-16/У, 57-16/У, 58-16/У, 59-16/У, 60-16/У, 61-16/У, 62-16/У, 63-16/У, 64-16/У, 65-16/У, 66-16/У, 67-16/У від 29 грудня 2007 року незаконно були вилучені із земель лісового фонду та введено у межі села Піщанка, змінено цільове призначення та переведено в землі житлової і громадської забудови земельні ділянки 74-го та 75-го кварталів державного підприємства «Новомосковський лісгосп».

Надавши оцінки представленим у справі доказам, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, перебуває у межах 75-го кварталу державного підприємства «Новомосковський лісгосп», оскільки відповідно до відповіді за вих. № 57 від 26 квітня 2016 року земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 знаходиться в кварталі 75 виділ 2 і входять до складу земель лісогосподарського призначення (державний лісовий фонд, Новомосковське лісництво), що відповідає поданому ДП «Новомосковське лісове господарство» проекту організації розвитку лісового господарства Новомосковського лісництва станом на 2014 рік з планом-схемою, а також підтверджується відповіддю ДП «Новомосковське лісове господарство» за вих.№ 43 від 21 лютого 2017 року, що ця ж земельна ділянка, згідно матеріалів лісовпорядкування 2004 та 2014 роки, знаходиться в 75 кварталі Новомосковського лісництва і належить до земель Державного лісового фонду ДП «Новомосковський лісгосп» та з 2002 року не змінювала свого цільового призначення - землі лісогосподарського призначення. Наведене також відповідає письмовим поясненням представника ДП «Новомосковське лісове господарство» та доданому до них протоколу другої лісовпорядної наради від 17 червня 2014 року.

Перевіряючи правомірність рішення 18 сесії 5 скликання Піщанської сільської ради №1-18/V від 12.03.2008 року в частині передачі у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки, а також дійсність оспорюваного Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 31.03.2008 року на ім»я ОСОБА_4, колегія застосовує норми матеріального права, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на березень 2008 року.

Так, статтею 80 Земельного Кодексу України, встановлено, що суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ч. 1 ст. 84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Пунктом ґ частини 4 вказаної вище статті встановлено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Статтею 8 ЗК України передбачено, зокрема, що встановлення та зміна меж сіл, селищ відноситься до повноважень обласних рад в галузі земельних відносин території області.

Згідно до вимог ст.13 ЗК України, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Пунктом «а» ст. 21 ЗК України передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

За змістом ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України, обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Також, пунктом 4 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України передбачено, що до повноважень обласних державних адміністрацій належить передача у власність, надання у постійне користування для ведення лісового господарства земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою належать до компетенції Дніпропетровської обласної державної адміністрації, у зв'язку з чим, вона є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах; вилучення спірної земельної ділянки з земель державної власності ДП «Новомосковський лісгосп» Піщанською сільською радою здійснено без наявності на те повноважень. За таких обставин, колегія погоджується з висновком місцевого суду про вибуття спірної земельної ділянки з володіння власника поза його волею та з висновком про доведеністьпозовних вимог.

Колегія звертає увагу, що рішення районного суду від 21.02.2017 року місить неправильну інформацію щодо номеру оспорюваного пункту рішення 18 сесії 5 скликання Піщанської сільської ради №1-18/V від 12.03.2008 року про передачу у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки. Про передачу у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки зазначено у пункті 86 рішення 18 сесії 5 скликання Піщанської сільської ради №1-18/V від 12.03.2008 року, тоді як в рішенні місцевого суду вказано про недійсність пункту за №85. Вказані обставини не спростовують правильність висновку районного суду про доведеність позовної вимоги щодо недійсності рішення 18 сесії 5 скликання Піщанської сільської ради №1-18/V від 12.03.2008 року в частині передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_4

Разом з цим, колегія наголошує, що статтею 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із позовом про захист державних інтересів.

Колегія звертає увагу, що на засіданні Верховної Ради України 15.05.2009 року народним депутатом України Коротюком В.І. було оголошено депутатський запит щодо незаконного вилучення у ДП «Новомосковський лісгосп» земель лісового фонду, зміни їх цільового призначення (згідно змісту постанови заступника Новомосковського міжрайонного прокурора про відмову в порушення кримінальної справи від 10.06.2009 року (а.с. 190 - 193 у т. 1)). Даний факт свідчить про загальну відомість з 2009 року інформації щодо вилучення у Новомосковському районі Дніпропетровської області земель лісового фонду зі зміною їх цільового призначення.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2009 року у справі №30/172-09 було порушено провадження за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності. За даним позовом спірними є земельні ділянки, що розташовані на території 74 та 75 кварталів Новомосковського лісництва державного підприємства «Новомосковське лісове господарство» в АДРЕСА_1, передані у власність громадянам рішенням Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 12.03.2008 року №1-18/У (а.с. 105 - 113 у т. 3).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 04 серпня 2011 року, складеного ГУ Держкомзему у Дніпропетровській області, на виконання вимог прокуратури Дніпропетровської області від 05.05.2011 року №05/4-7219-11, в результаті перевірки було встановлено, зокрема, що, згідно інформації та матеріалів наданих Новомосковською міжрайонною прокуратурою Дніпропетровської області, рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №1-18-У від 12.03.2008 року не відповідає вимогам чинного законодавства України, а документацію із землеустрою, в тому числі ОСОБА_4, розроблено, погоджено та затверджено без відповідної згоди на вибір земельної ділянки та виготовлення проекту відводу; повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, які знаходять за межами населеного пункту с. Піщанка знаходяться поза межами компетенції Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 160-165 т.1).

Спірна земельна ділянка, що знаходиться у межах 75-го кварталу державного підприємства «Новомосковський лісгосп», входить до складу земель лісогосподарського призначення (державний лісовий фонд, Новомосковське лісництво) та з 2002 року не змінювала, відповідно до закону, свого цільового призначення, як правильно встановлено місцевим судом.

Крім того, у зв»язку з неправомірними діями Піщанської сільради, на спірну земельну ділянку накладено обтяження постановою прокуратури Дніпропетровської області про арешт нерухомого майна від 29.08.2011 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.04.2016 року. Вказане обтяження зареєстроване в зазначеному реєстрі 05.09.2011 року (а.с. 9 т.1).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; погоджуючись з доводами позивача про те, що саме Дніпропетровська обласна державна адміністрація є органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, виходячи із положень ст. 149 ЗК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин; враховуючи обсяг повноважень Дніпропетровської обласної державної адміністрації, яка, зокрема, має обов»язок забезпечити раціональне використання земель, лісів, що перебувають у державній власності (ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»); приймаючи до уваги наявність у місцевої державної адміністрації повноважень щодо взаємодії, на відповідній території, з сільськими, селищними і міськими радами, їх виконавчими органами та сільськими, селищними і міськими головами, сприяння у здійсненні ними власних повноважень місцевого самоврядування, контролю виконання наданих їм законом повноважень органів виконавчої влади (ст. 35 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»), - колегія дійшла висновку, що про порушення права, у зв»язку з прийняттям оспорюваного рішення сільською радою та видачею оспорюваного Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, Дніпропетровська обласна державна адміністрація могла довідатися не пізніше 06 вересня 2011 року.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів відповідних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з викладеного, встановивши виконання відповідачем вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України щодо вчасного подання заяви про застосування позовної давності (а.с. 188-189 т.1, а.с. 26-34 т.2); враховуючи, що про порушення права Дніпропетровська обласна державна адміністрація могла довідатись не пізніше 06.09.2011 року, а з даним позовом до суду прокурор звернувся лише 27.04.2016 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 1 т.1); встановивши відсутність поважних причин пропуску позивачем трирічного строку позовної давності на значний термін, - колегія приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні даного позову у повному обсязі у зв»язку з порушенням, без поважних причин, трирічного строку позовної давності.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, не встановив час початку перебігу позовної давності, що потягло помилковий висновок про непропущення трирічного строку позовної давності.

Посилання місцевого суду на непредставлення доказів обізнаності Дніпропетровської ОДА, до 2016 року, про порушення права - не спростовують наведених вище висновків апеляційного суду, оскільки, у даному випадку, саме на позивача покладено обов»язок доведення дотримання строку позовної давності; однак, відповідних доказів ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду позивачем не представлено, клопотань про витребування таких доказів не заявлено.

Висновок місцевого суду про те, що у справі, яка розглядається, відбулося переривання перебігу позовної давності у зв»язку з ухваленням вищезгаданої постанови Дніпропетровським апеляційним господарським судом від 13 листопада 2013 року про визнання недійсними неправомірних рішень Піщанської сільської ради (до переліку яких не входить рішення сільради, що оспорюється у справі, яка розглядається), - є безпідставним, не ґрунтується на вимогах діючого законодавства. Більше того, твердження місцевого суду про переривання перебігу позовної давності у зв»язку з ухваленням судового рішення у 2013 році суперечить висновку місцевого суду про те, що про порушення права позивач дізнався лише у 2016 році.

Колегія звертає увагу, що, враховуючи коло учасників процесу та зміст позовних вимог, згадана постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13 листопада 2013 року не має преюдиціального значення при вирішенні справи, яка зараз розглядається, зважаючи на зміст ч. 4 ст. 82 ЦПК України (ч. 3 ст. 61 ЦПК України, що втратив чинність 14.12.2017 року).

Непредставлення суду письмового доказу про офіційне повідомлення Дніпропетровської ОДА певного числа (до 2016 року) про факт незаконного розпорядження Піщанською сільською радою спірною земельною ділянкою - не спростовує правильність висновку апеляційного суду про те, що про порушення права позивач міг довідатися не пізніше 06 вересня 2011 року, враховуючи наведені вище встановлені фактичні обставини та зважаючи на обсяг функцій і повноважень Дніпропетровської обласної державної адміністрації, що визначені Законом.

За викладених обставин рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року підлягає скасування з ухваленням нового про відмову в задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з пропуском без поважних причин строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, зобов'язання повернути земельну ділянку - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді