Провадження № 2/369/135/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07.06.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.,

секретаря Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, поислаючись на те, що з відповідачем ОСОБА_2 вона фактично проживали однією сімєю з грудня 2007 року, однак офіційно шлюб ними було обрано 06 червня 2008 року.

Від цього шлюбу мають доньку, ОСОБА_4, народжену 03 лютого 2009 року. Судовим рішенням Соломянського районного суду міста Києва 22 лютого 2012 року шлюб було розірвано.

Цим же судом, 24 квітня 2012 року постановлено рішення про стягнення аліментів на неповнолітню ОСОБА_4 в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 30.01.2012 року, тобто з моменту звернення до суду.

На момент проживання в офіційно зареєстровано шлюбі подружжя мешкало за адресою квартира №5, корпус 5, будинку №21 по вулиці Лобановського, розташовану в селі Чайки, Києво-Святошинського району Київської області, право власності на яке була зареєстровано за відповідачем.

19.12.2012 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та поділено майно подружжя ОСОБА_1.

15.07.2013 року Апеляційний суд Київської області частково задовольнив апеляційну скаргу та ухвалив нове рішення в частині.

Відповідно до вказаного рішення між серед іншогобуло визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири №5, корпус 5, будинку №21 по вул. Лобановського, розташовану в с. Чайки, Києво- Святошинського району Київської області.

14.09.2013 року державним реєстратором було оформлено право власності на 1/2 квартири №5, корпус 5, будинку №21 по вул. Лобановського, розташовану в с. Чайки, Києво- Святошинського району Київської області та надано відповідні документи.

26.02.2015 року дільничний інспектор Києво-Святошинського РВ лейтенант міліції ОСОБА_5 підписав та надіслав висновок до правоохоронних органів щодо проживання невідомої позивачу особи в квартирі, яка належить їй і її колишньому чоловікові в рівних долях. Відповідно до висновку та отриманих пояснень позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 в період часу з грудня 2012 року здавав в піднайом квартиру №5, корпус 5, будинку №21 по вул. Лобановського, розташовану в с. Чайки, Києво-Святошинського району Київської області громадянину ОСОБА_3 за ціною 8 000 гривень щомісяця, отримуючи таким чином заробіток (дохід), який приховував.

Наведена обставина зумовила позивача звернутись до ОСОБА_2 про виплату їй половину суми, яку останній отримував від орендатора, тобто 4 000 гривень за кожен місяць, починаючи з грудня 2012 року по травень 2015 року. Проте, відповідач, уникав спілкування під будь-яким приводом.

Через хворобу їхньої доньки, ОСОБА_4, яка потребує стороннього догляду (на момент подання позову визнана інвалідом дитинства) у позивача не було часу займатись вищевказаним питанням. Однак за наслідками значних витрат на лікування доньки і ще більших витрат в майбутньому, змушена була звернутись до відповідача і його батьків про матеріальну допомогу. Як на підставу, звернула увагу на необхідність сплати половини суми від здачі майна в оренду відповідачем, батьком дитини нерухомого майна, яке належить в рівних долях.

20.11.2015 року на останню відому адресу проживання відповідача, було надіслано вимогу, відповідно до якої останній повинен сплатити 4 000 гривень за кожен місяць здачі в оренду майна.

Станом на 26.11.2015 рік , відповіді на заявлену вимогу позивач не отримала, а тому вважає за необхідне подати позов за останнім відомим місцем позивача, яке збігається з знаходженням нерухомого майна останнього.

Тому позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 112 000 гривень.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 проти вимог позову заперечував та просив у позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 направив до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, свідка, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 06 червня 2008 року ОСОБА_2 уклав шлюб з гр. ОСОБА_1, який вони зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 307. Від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Соломянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2012 року шлюб між сторонами було розірвано.

На підставі рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради №466 від 27 листопада 2009 року на імя ОСОБА_2 Анатолійовичабуло видано свідоцтво про право власності на квартиру від 31 травня 2010 року. Квартира знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 липня 2013 визнано квартиру за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

01 грудня 2012 року між ОСОБА_2 (наймодавець) та ОСОБА_3 (наймач) було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1.

Згідно п. 1.2. договору строк орендного користування за цим договором становить шість місяців, а у разі відсутності письмових заперечень сторін продовжується на аналогічний термін.

Згідно п. 1.3. за згодою сторін орендна плата за орендне користування квартирою, що орендується за цим договором становить 8000 грн. за місяць.

Згідно пункту 2.2.4 вказаного договору Наймач зобовязаний не пізніше останнього дня кожного місяця користування квартирою, що орендується, вносити орендну плату на рахунок Наймодавця зазначений у п.6 цього Договору ,шляхом безготівкового переводу, у розмірі визначеному в цьому Договорі.

Тобто ОСОБА_3 повинен був щомісячно сплачувати ОСОБА_2 орендну плату 8000 (вісім тисяч) гривень на рахунок 6850 відкритий у філії «КиївСіті» Приватбанк :380775.

Відповідно до розписки до договору оренди житлового приміщення від 01.12.2012 р., що була складена ОСОБА_3 від 25 лютого 2015 року, вбачається що ОСОБА_3 станом на 25.05.2015 р. винен ОСОБА_2 орендну платню за квартиру, яка розташована за адресою с. Чайки вул. В.Лобановського, 21корп. 5АДРЕСА_2 гроші за 27 місяців оренди в сумі 216 000 гривень.

01.07.2015 р. позивачем ОСОБА_2 направлено ОСОБА_3 повідомлення про розірвання договору оренди житлового приміщення від 01.12.2012 року у звязку з наявною заборгованістю в розмірі 248 000 грн.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (стаття 759 ЦК України).

Згідно ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до статті 762 ЦК україни за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Стаття 763 ЦК України визначає що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна.

Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.

Згідно статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Стаття 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми громадянин, який вважає, що його право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На обґрунтування своїх вимог, позивачем не було надано суду жодного належного та допустимого письмового доказу, щодо того що відповідачем було отримано дохід від договору оренди спільної квартири.

У судовому засіданні представником позивача не було заявлено клопотань щодо витребування виписки по рахунку відповідача для встановлення надходження коштів від третьої особи по виконанню договору оренди.

В той же час відповідачем було подано до суду розписку третьої особи, згідно якої вбачається існування заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 в розмірі 216 000 гривень. Дана розписка сторонами не була оспорена.

При цьому суд створив всі умови для змагальності процесу, розяснював позивачу та її права та обовязки, попереджував про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій в тому числі розяснював позивачам обовязок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

Тобто, сторона позивача не довела факту отримання відповідачем доходу за рахунок 1/2 частини квартири що належить позивачу.

Наявні в матеріалах справи висновки по матеріалам перевірки ЖЕО 9279 та ЖЕО № 3247 складені дільничним інспектором Києво-Святошинського РВ лейтенантом поліції ОСОБА_6 в яких містяться пояснення сторін, не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки відповідні пояснення не підтверджені письмовими доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку що підстав для стягнення коштів з відповідача не має.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 760-764 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Волчко А.Я.