Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/1135/17 Головуючий у 1-й інстанції: Вірченко О.М.
Провадження №22-ц/778/3517/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання додаткового строку для прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про надання додаткового строку на прийняття спадщини. Зазначала, що 21 січня 2015 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшла, в тому числі, земельна ділянка, площею 8,383 га, що знаходиться на території Червонопільської сільської ради, Бердянського району, Запорізької області. Вказану земельну ділянку ОСОБА_5 заповів позивачці. Посилаючись на те, що про смерть ОСОБА_5 вона дізналася тільки влітку 2016 року, у березні 2015 року перенесла ішемічний інсульт, після якого до листопада 2015 року проходила інтенсивний реабілітаційний курс, ніяких повідомлень від нотаріуса не отримувала, просила суд визнати поважними причини пропуску нею строку на прийняття спадщини після ОСОБА_5 та визначити їй додатковий строк на прийняття спадщини після його смерті в 1 місяць.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 липня 2017 року позовні вимоги задоволено. Визначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк в один місяць з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5, який помер 21 січня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 пропустила строк прийняття спадщини з поважної причини, оскільки протягом шести місяців зі дня відкриття спадщини перенесла ішемічний інсульт, після якого тривалий час лікувалася. Крім того, державним нотаріусом при оформленні спадщини спадкоємцем за законом не були вжиті заходи до повідомлення спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Встановлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП № 070333 ОСОБА_5 був власником земельної ділянки площею 8,3831 га, розташованої на території ДП № 07; п. 81 КСП ім. Ілліча, Червонопільської сільської ради, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7). 21 вересня 2011 року вказану земельну ділянку ОСОБА_5 заповів ОСОБА_3 (а.с.89).

21 січня 2015 року ОСОБА_5 помер (а.с.59).

Спадкоємцями першої черги після його смерті є ОСОБА_4 дружина померлого, яка прийняла спадщину, подавши 17 лютого 2015 року відповідну заяву в Бердянську районну державну нотаріальну контору, та діти ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які відмовилися від спадщини на користь своєї матері, подавши того ж дня відповідні заяви (а.с.68-71).

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 7 лютого 2015 року № 39645824, яка є в матеріалах спадкової справи № 37/2015 до майна померлого 21 січня 2015 року ОСОБА_5, 21 вересня 2011 року було зареєстровано заповіт, заповідачем по якому є ОСОБА_5 (а.с.75).

20 лютого 2015 року державний нотаріус направив письмовий запит приватному нотаріусу Маріупольського нотаріального округу ОСОБА_8 про направлення копії заповіту померлого ОСОБА_5 (а.с.87).

Копія відповідного заповіту на адресу державної нотаріальної контори надійшла 11 березня 2015 року (а.с.88-89).

30 серпня 2016 року завідуючим державною нотаріальною конторою на адресу ОСОБА_3 було направлено повідомлення про відкриття 21 січня 2015 року спадщини після смерті ОСОБА_5 В даному повідомленні зазначено про пропуск позивачкою строку для прийняття спадщини, запропоновано звернутися до суду та, в разі звернення до суду, повідомити про даний факт Бердянську районну державну нотаріальну контору до 08 вересня 2016 року (а.с.57).

17 листопада 2016 року до Бердянської районної державної нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_3, справжність підпису якої було засвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку в с. Червоне поле Бердянського району Запорізької області.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22 листопада 2016 року державним нотаріусом Бердянської районної державної нотаріальної контори Запорізької області позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_5 в звязку із пропуском ОСОБА_3 строку прийняття спадщини після смерті померлого.

У відповідності з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 515 ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КЗ «Міська лікарня № 5 м. Маріуполя» з 23 березня 2015 року по 10 квітня 2015 року в звязку з ішемічним інсультом в вертебробазилярному басейні із зоровим порушенням, вестибулоатаксиєю внаслідок церебрального атеросклерозу ІІ-ІІІ ступеню з артеріальною гіпертензією, патологією церебральних магістральних судин; вертеброгенною деформацією обох хребетних артерій в кісткових каналах; значущою компресією обох хребтових каналів (а.с.31).

Відповідно до реабілітаційних заходів до виписки із історії хвороби ОСОБА_3 остання проходила реабілітаційний курс по листопад 2015 року (а.с.9).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що у квітні 2015 року після смерті свого сина ОСОБА_3 перенесла ішемічний інсульт, після якого тривалий час перебувала у безпорадному стані і потребувала стороннього догляду. Покращення в стані здоровя у позивачки настали лише в кінці липня 2015 року вона почала говорити, її дії та мова стали узгодженими.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 не проживала зі спадкодавцем за однією адресою, її постійним місцем проживання є м. Маріуполь, Донецької області, спадкодавець постійно проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Як встановлено судом першої інстанції на порушення вищевказаних вимог чинного законодавства нотаріус, отримавши у березні 2015 року копію заповіту на користь ОСОБА_3, не вжив своєчасних заходів до повідомлення останньої про наявність заповіту і не розяснив їй право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Відповідні дії були вжиті нотаріусом тільки 30 серпня 2016 року, після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Установивши, що ОСОБА_3 з березня 2015 року по серпень 2015 року тяжко хворіла, перенесла ішемічний інсульт, не була завчасно повідомлена нотаріусом про відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані обставини є поважними і такими, що перешкоджали подати позивачці своєчасно заяву про прийняття спадщини.

Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовою позицією Верховного суду України, викладені у постанові від 06.09.2017 року.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, зроблені в постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12 та від 4 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 є безпідставним, оскільки необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу, про що йдеться у правових позиціях Верховного Суду України, висловлених у вищезазначених постановах.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам в їх сукупності та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 липня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: