Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4620/17
Р І Ш Е Н Н Я

30 листопада 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Державна прикордонна служба України про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, шляхом заборони вивезення за межі України,-

встановив:

Уточнившись з позовними вимогами, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Державна прикордонна служба України про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, шляхом заборони вивезення за межі України.

Свій позов обгрунтовує тим, що він та відповідачка є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з відповідачкою.

26 березня 2016 року ним була надана нотаріально засвідчена заява щодо не заперечення на відкриття візи та виготовлення інших, необхідних для перетину кордону, документів малолітньої дочки ОСОБА_3, а також на неодноразовий виїзд за кордон до Республіки Польща, Турецької Республіки, Республіки Єгипет та інших країн Шенгенської угоди з метою супроводження матері (ОСОБА_2) під час бізнес-поїздок у період з 26 березня 2016 року по 26 березня 2019 року включно у супроводі її матері ОСОБА_2

Після надання такої згоди у нього з'явилися перешкоди у спілкуванні з дитиною, а на травневі свята 2017 року дитину вивезли закордон без його згоди та без повідомлення його як батька, про таку заплановану поїздку матір'ю дитини. За інформацією Державної прикордонної служби України, викладеній у листі від 25 травня 2017р № 64/Г-5963 його дитина ОСОБА_3 вибула з України 28 квітня 2017 року до курортного міста Хургада Республіки Єгипет. За таких обставин він не зміг провести час з дитиною, поспілкуватися з донькою у період святкових днів, а про виїзд дитини за межі України взагалі дізнався від третіх осіб.

Крім того, зазначений виїзд за межі України не був пов'язаний із бізнес-поїздками відповідача, хоча його заява від 26 березня 2016 року передбачала виключно такі поїздки.

3 травня 2017 року ним була надана нотаріально засвідчена заява про відмову від раніше наданої заяви від 26 березня 2016 року про надання згоди на неодноразовий виїзд за кордон дочки ОСОБА_3

В зв'язку з чим, 16 травня 2017 року він письмово повідомив адміністрацію ДПС України про свою відмову від раніше наданої згоди на виїзд дитини за кордон.

22 травня 2017 року адміністрація ДПС України повідомило його, що письмове повідомлення адміністрації ДПС України чи підрозділів охорони державного кордону не є «інформацією про заборону в перетинанні кордону» будь-якій особі, в тому числі малолітній.

Уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби під час несення служби в пунктах пропуску здійснюється перевірка документів, передбачених пунктами 4, 5 та 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57.

Тобто, під час перевірки законних підстав для перетинання державного кордону, в тому числі й нотаріально посвідчених згод на виїзд неповнолітніх громадян України, проводиться тільки перевірка дійсності документа, наявність у ньому необхідних підписів, печаток, елементів захисту від підробок тощо.

Відповідно до чинного законодавства України, що регламентує діяльність ДПС України облік нотаріально засвідчених згод другого з батьків на виїзд громадянина України, який не досяг 16-річного віку, в тому числі таких, що скасовані з дотриманням процедур, не ведеться.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд заборонити ОСОБА_2, матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово вивозити дитину за кордон (перетинати державний кордон) на підставі заяви (згоди) батька - ОСОБА_1 від 26 березня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С., зареєстрованої в реєстрі під №800 (бланк НАІ 161076); зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 нотаріально посвідчену заяву від 26 березня 2016 року (бланк НАІ 161076); стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Державна прикордонна служба України про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, шляхом заборони вивезення за межі України в частині позовних вимог щодо зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 нотаріально посвідчену заяву від 26 березня 2016 року (бланк НАІ 161076) залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити повністю.

Представник відповідачки в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позов є безпідставним, оскільки будь-які права відповідача не порушуються.

Представник Органу опіки та піклування Черкаської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 6 вересня 2013 року, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

26 березня 2016 року ОСОБА_1 склав нотаріально засвідчену заяву, якою надав свою згоду на відкриття візи та виготовлення інших, необхідних для перетину кордону, документів малолітньої дочки ОСОБА_3, а також на неодноразовий виїзд за кордон до Республіки Польща, Турецької Республіки, ОАЕ, США, Арабської Республіки Єгипет та інших країн Шенгенської угоди з метою супроводження матері під час бізнес-поїздок у період з 26 березня 2016 року по 26 березня 2019 року включно у супроводі її матері ОСОБА_2, яка несе відповідальність за життя, здоров'я і безпеку його доньки під час перебування за кордоном, а також забезпечить її своєчасне повернення в Україну після закінчення поїздки.

3 травня 2017 року ОСОБА_1 склав нотаріально засвідчену заяву, якою повідомив всі компетентні органи про свою відмову від раніше наданої ним згоди на відкриття візи та виготовлення інших, необхідних для перетину кордону, документів малолітньої дочки ОСОБА_3, а також на неодноразовий виїзд за кордон до Республіки Польща, Турецької Республіки, ОАЕ, США, Арабської Республіки Єгипет та інших країн Шенгенської угоди з метою супроводження матері під час бізнес-поїздок у період з 26 березня 2016 року по 26 березня 2019 року включно у супроводі її матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

16 травня 2017 року ОСОБА_1 направив вказану заяву до адміністрації ДПС України з проханням унеможливити виїзд за кордон його малолітньої доньки за раніше виданою згодою.

22 травня 2017 року листом №23/Г-5962 адміністрація ДПС України повідомило його, що письмове повідомлення адміністрації ДПС України чи підрозділів охорони державного кордону не є «інформацією про заборону в перетинанні кордону» будь-якій особі, в тому числі малолітній.

Уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби під час несення служби в пунктах пропуску здійснюється перевірка документів, передбачених пунктами 4, 5 та 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57.

Тобто, під час перевірки законних підстав для перетинання державного кордону, в тому числі й нотаріально посвідчених згод на виїзд неповнолітніх громадян України, проводиться тільки перевірка дійсності документа, наявність у ньому необхідних підписів, печаток, елементів захисту від підробок тощо.

Відповідно до чинного законодавства України, що регламентує діяльність ДПС України облік нотаріально засвідчених згод другого з батьків на виїзд громадянина України, який не досяг 16-річного віку, в тому числі таких, що скасовані з дотриманням процедур, не ведеться.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пп.1 п.4 правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Допитана як свідок в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 повідомила суду, що їй відомо про заяву позивача від 3 травня 2017 року про відмову від раніше наданої ним згоди на виїзд дитини за кордон, але не змогла пояснити де знаходиться оригінал такої заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки відповідно до чинного законодавства України, що регламентує діяльність ДПС України облік нотаріально засвідчених згод другого з батьків на виїзд громадянина України, який не досяг 16-річного віку, в тому числі таких, що скасовані з дотриманням процедур, не ведеться, використання відповідачкою заяви позивача від 26 березня 2016 року призведе до незаконного перетину кордону малолітньою ОСОБА_3, та порушення прав позивача щодо вільного спілкування з дитиною.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

При цьому суд не обмежує малолітню ОСОБА_3 у праві виїзду з території України а лише встановлює заборону її матері ОСОБА_2, використовувати для перетину кордону України саме заяву (згоду) батька - ОСОБА_1 від 26 березня 2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С., зареєстровану в реєстрі за №800 (бланк НАІ 161076).

В разі відмови відповідача від надання нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон, відповідачка не позбавлена права на звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки виїзд дитини за кордон може бути здійснений без згоди батька за рішенням суду.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

На підставі наведеного, ст. 33 Конституції України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ст.ст. 141,157 СК, ст. 313 ЦК України, керуючись

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Державна прикордонна служба України про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, шляхом заборони вивезення за межі України задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2, матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вивозити дитину за кордон (перетинати державний кордон) на підставі заяви (згоди) батька - ОСОБА_1 від 26 березня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С., зареєстрованої в реєстрі за №800 (бланк НАІ 161076).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 5 грудня 2017 року.

Головуючий: Р. В. Демчик