Справа № 362/2897/16-ц
Провадження № 2/362/204/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

при секретарях: Яренко Н.М., Кострубіцькій Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання договору позички недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували в шлюбі з 31.08.2011 р. і на подаровані їм спільно з відповідачем кошти вони в період з 2012 р. по 2016 р. придбали тренажери та спортивний інвентар для фінтес клубу. Оскільки позивач є державним службовцем, придбане майно та договір оренди приміщення для фітнес-клубу було оформлено на відповідача. Восени 2015 р. відповідач переїхав проживати до своїх батьків, в добровільному порядку відмовляється повернути позивачу належну їй частку із спільного майна, у звязку з чим позивач звернулась до суду та просить визнати за нею ? частку спільної сумісної власності з відповідачем, яке складається з тренажерів та спортивного інвентаря загальною вартістю 340988,40 грн. та стягнути з відповідача в якості компенсації вартості ? частки спального майна грошові кошти в сумі 170494,20 грн. та судові витрати у справі.

Відповідач подав до суду заперечення на позов, в яких зазначив, що вказане позивачкою майно, що є предметом позову, належить третій особі - його батьку ОСОБА_3 на праві приватної власності. Відносно вказаного майна відповідач та його батько уклали договір позички безоплатного користування майном, за яким ОСОБА_3 безоплатно передав йому тренажери та спортивне обладнання, які він придбав за свій кошт у користування на 5 років. Оскільки вказане майно не було придбано за спільні з позивачем кошти, відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

Позивачем до початку судового розгляду справи по суті заявлено додаткову позовну вимогу немайнового характеру, а саме позивач просила визнати Договір позички, укладений 18.01.2016 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним внаслідок його фіктивності, оскільки він був укладений без наміру створення правових наслідків, і відомості, зазначені в договорі, не відповідають дійсності і спростовуються наданими позивачем доказами.

Позивач та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не зявились, представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти заявленого та уточненого позову з підстав, зазначених в запереченнях, просили в задоволення позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до вимог ст.1 та ст.3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом достовірно встановлено, що позивач з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.08.2011 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 119993, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.5).

Як вбачається з договору оренди нежитлового приміщення від 01.11.2012 р., укладеного між орендодавцем СПД ФО Тарабан ОСОБА_4 та орендарем СПД ФО Винниченко ОСОБА_5, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване на другому поверсі нежитлової будівлі, загальною площею 240 кв.м за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Щорса, б.4-а з метою розміщення тренажерного залу (а.с.11).

Як вбачається з листа СПД ОСОБА_6 від 19.05.2015 р., за період з 2012 р. по 2016 р. в інтернет магазині «Еліт-спорт» було придбано тренажери та спортивний інвентар (за списком), який доставлено за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Щорса, 4а. (а.с.12-13).

Вартість зазначеного спортивного інвентаря відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості майна від 07.07.2016 р. становить 340988,40 грн. (а.с.20-87).

Факт наявності зазначеного спортивного приладдя в тренажерному залі «Богатир» за адресою: Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Щорса, 4-а, (другий поверх) стверджується актом опису обладнання спортивного закладу, складеного комісією в складі трьох осіб та скріпленого печаткою Калинівської селищної ради (а.с.87).

Як вбачається з наданого відповідачами договору позички, укладеного 18.01.2016 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, позичкодавець надав у безкоштовне користування, а Користувач отримує у позичку індивідуально визначене майно, що вказано у п.1.2 цього Договору. Предметом договору є тренажери та спортивний інвентар (далі-«Майно»). Перелік майна, що передається у користування за цим договором, його найменування, вартість та кількість визначені у Додатку №1 (а.с.101).

Додаток №1 до вищезазначеного договору містить перелік тренажерів і спортивного інвентаря, асортиментом в 49 позицій (а.с.102).

Згідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності дост. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин першої та другої статті 509 ЦК, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язківстаття 11 ЦКвизначає договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215,216 ЦК України.

Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятоїстатті 203 ЦК Україниі не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228,229,230,232,234,235,1057-1 ЦК України.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними (наприклад, укладення громадянином дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації), або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, у тому числі у разі його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Викладена правова позиція стосується тих правочинів, сторони яких дійсно мали на меті досягти відповідного правового результату. Отже, позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 р. у справі №6-116цс14, від 21.01.2015 року у справі № 6-197цс14.

Представником відповідача ОСОБА_2 не заперечувався факт здійснення ним з 2012 р. підприємницької діяльності, а саме - діяльності фітнес-центрів, що підтверджується витягом з ЄДРЮО від 19.10.2016 р., свідоцтвом платника податку від 14.12.2012 р. та податковими деклараціями за період 2012-2014 р.; також не заперечувався факт здійснення цієї діяльності за адресою: смт. Калинівка, вул. Щорса, 4-а, та використання саме того спортивного інвентаря, що є предметом вказаного позову.

Разом з тим, договір про надання позички у виді тренажерів та спортивного інвентаря, який використовується в підприємницькій діяльності ОСОБА_2 (яка триває з 2012 р.), на який посилаються відповідачі, як на основу своїх заперечень, укладений 18.01.2016 р.

Жодних пояснень щодо того, за допомогою якого спортивного інвентаря відповідач ОСОБА_2 здійснював свою господарську діяльність до 18.01.2016 р. - часу взяття в позичку спортивного інвентаря у ОСОБА_3 суду надано не було.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що правочин договір позички від 18.01.2016 р., укладений між відповідачами, був укладений лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, маючи на меті уникнення поділу спортивного приладдя - предмету даного позову як спільного сумісного майна подружжя.

Вказаний договір має бути визнаним фіктивним, оскільки він не мав на меті встановлення правових наслідків саме для сторін цього договору, тому вимога позивача в цій частині підлягає до задоволення.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому суд зазначає, що наявність у відповідачів товарних чеків на частину вказаного інвентаря на думку суду не є беззаперечним доказом належності вказаного обладнання саме відповідачу ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_2, проживаючи разом з позивачем мав вільний доступ до вказаних чеків, не був позбавлений можливості надати їх ОСОБА_3, який є його батьком, з метою використання їх для вчинення фіктивного правочину.

За таких обставин, твердження відповідачів щодо належності спортивного інвентаря саме ОСОБА_3 суд до уваги не приймає.

Щодо поділу спільного сумісного майна подружжя слід зазначити наступне.

Згідно зі ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні достовірно встановлено, і підтверджено належними і допустимими доказами, що спортивний інвентар:

-верхня тяга Inter Atletika ST 101 1 штука;

-нижня тяга Inter Atletika ST 102 1 штука;

-блочна рамка Inter Atletika ST 103 1 штука;

-тренажер для мязів стегна комбінований Inter Atletika ST 111 1 штука;

-жим ногами (кут 45 градусів) Inter Atletika ST 202 1 штука;

-Т-подібна тяга з упором на ноги Inter Atletika ST 204 1 штука;

-гомілка сидячи Inter Atletika ST 213 1 штука;

- лава горизонтальна Inter Atletika ST 301 1 штука;

- лава регульована Inter Atletika ST 302 1 штука;

- лава Скотта Inter Atletika ST 303 1 штука;

- лава для жиму горизонтальна Inter Atletika ST 304 1 штука;

- лава для пресу регульована Inter Atletika ST 311 1 штука;

- гіперекстензія кутова Inter Atletika ST 313 1 штука;

- підставка під гантелі (на 9 пар) Inter Atletika ST 408 1 штука;

- набірні гантелі Welder Speed Weight 1 штука;

- стійка для присідань Inter Atletika ST 309 1 штука;

- тренажер для привідних та відвідних мязів стегна (комбінований) Inter Atletika ST 1 штука;

- гантелі професійні 14 штук;

- диски олімпійські обрізані Stein 30 штук (15 пар);

- лава для жимів під кутом вниз Impulse if odb 1 штука;

- лава для жиму під кутом Impulse if oib 1 штука;

- Батерфляй (задні дельти) Impulse if 8122 1 штука;

- бігова доріжка Eurofit 1650 1 штука;

- бігова доріжка Vigor Т-8450 1 штука;

- бігова доріжка Euro fit 1650 ЕА 1 штука;

- орбітрек 1 штука;

- велотренажер Euro fit 1 штука;

- тренажер для пресу Abcoaster 1 штука,

- набутий подружжям ОСОБА_3 під час їх шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя, підлягає поділу у відповідності до ч.1 статті 69 СК України, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 70 СК України встановлює, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

При поділі майна суд має виходити виходить із того, чи між подружжям досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Відповідно до п.22, 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-71 СК України та 372ЦК України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Так, як між подружжям не досягнуто згоди щодо поділу спірного нажитого в шлюбі майна, між ними не укладено шлюбного договору, то частка цього майна кожного із них становить по 1/2.

Дане також випливає із положень ст.372 ЦК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Оскільки поділ майна в натурі неможливий без шкоди для його призначення, а саме використання у підприємницькій діяльності ОСОБА_2, суд вважає за доцільне присудити вказане спільне сумісне майно подружжя в натурі відповідачу ОСОБА_2 з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Враховуючи, що вартість вказаного спортивного інвентаря визначена в розмірі 340988,40 грн., компенсуванню позивачу підлягає сума у розмірі половини його вартості, а саме - 170494,00 грн.

Разом з тим, що стосується позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на спірне майно, то вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки ОСОБА_2 до суду з жодними вимогами в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя не звертався, відповідно не сплачував судовий збір за вказану вимогу, враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, як зазначалось вище, суд присуджує вказане спільне сумісне майно подружжя в натурі відповідачу ОСОБА_2, в володінні якого воно і перебуває, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

У відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений позивачем судовий збір, відповідно до заявлених і задоволених вимог майнового та немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 61, 69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 СК України, ст.ст. 3, 10, 58, 60, 203, 215,216, 234 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 234, 235 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, загальною вартістю 340988,00 грн., що набуте під час шлюбу, а саме:

-верхня тяга Inter Atletika ST 101 1 штука;

-нижня тяга Inter Atletika ST 102 1 штука;

-блочна рамка Inter Atletika ST 103 1 штука;

-тренажер для мязів стегна комбінований Inter Atletika ST 111 1 штука;

-жим ногами (кут 45 градусів) Inter Atletika ST 202 1 штука;

-Т-подібна тяга з упором на ноги Inter Atletika ST 204 1 штука;

-гомілка сидячи Inter Atletika ST 213 1 штука;

- лава горизонтальна Inter Atletika ST 301 1 штука;

- лава регульована Inter Atletika ST 302 1 штука;

- лава Скотта Inter Atletika ST 303 1 штука;

- лава для жиму горизонтальна Inter Atletika ST 304 1 штука;

- лава для пресу регульована Inter Atletika ST 311 1 штука;

- гіперекстензія кутова Inter Atletika ST 313 1 штука;

- підставка під гантелі (на 9 пар) Inter Atletika ST 408 1 штука;

- набірні гантелі Welder Speed Weight 1 штука;

- стійка для присідань Inter Atletika ST 309 1 штука;

- тренажер для привідних та відвідних мязів стегна (комбінований) Inter Atletika ST 1 штука;

- гантелі професійні 14 штук;

- диски олімпійські обрізані Stein 30 штук (15 пар);

- лава для жимів під кутом вниз Impulse if odb 1 штука;

- лава для жиму під кутом Impulse if oib 1 штука;

- Батерфляй (задні дельти) Impulse if 8122 1 штука;

- бігова доріжка Eurofit 1650 1 штука;

- бігова доріжка Vigor Т-8450 1 штука;

- бігова доріжка Euro fit 1650 ЕА 1 штука;

- орбітрек 1 штука;

- велотренажер Euro fit 1 штука;

- тренажер для пресу Abcoaster 1 штука,

поділивши його в рівних частках між подружжям, а саме - по 1/2 частці вказаного майна кожному.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість належної ОСОБА_1 ? частини вказаного майна, що визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя, у розмірі 170494 (сто сімдесят тисяч чотириста девяносто чотири) грн. 00 коп.

Визнати недійсним договір позички, укладений 18.01.2016 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, внаслідок його фіктивності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1980 грн. 54 коп. сплаченого судового збору та 1750 грн. 00 коп. витрат за проведення робіт з незалежної оцінки вартості індивідуально-визначеного майна спортивного інвентаря та тренажерів, а всього стягнути - 3730 (три тисячі сімсот тридцять) грн. 54 (п'ятдесят чотири) коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 275 (двісті сімдесят п"ять) грн. 60 (шістдесят) копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Кравченко Л.М.