АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1129/17-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1387/К/17 суддя Борис О.Н.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_4,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2009 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 45% та встановлено третю групу інвалідності, які при наступному переогляді встановлено безстроково з 01 травня 2014 року.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, просив суд: стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 216 129,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2017 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 24 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 640,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на недоведеність позивачем обставин справи, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема відсутні докази в підтвердження наявності факту заподіяння йому моральної шкоди та в підтвердження протиправності поведінки відповідача, при цьому позивач, при укладенні трудового договору, був повідомлений про наявність шкідливих умов праці. Також, зазначає, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є наналежним відповідачем по справі, оскільки позивач є застрахованою особою та відшкодування шкоди має здійснюватися за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Крім того, відповідач вважає, що суд мав би врахувати судову практику з розгляду аналогічних справ при визначенні розміру моральної шкоди.

Наявність шкідливих факторів, на думку відповідача, є особливістю виробничого процесу на підприємстві, які не можуть бути усунуті роботодавцем у повному обсязі. ПАТ «Кривбасзалізрудком» забезпечив працівників засобами колективного та індивідуального захисту і скоротив час дії шкідливих факторів, тобто протиправні дії відповідача, які призвели до виникнення у позивача професійного захворювання, відсутні.

Також, відповідач вважає, що не може бути стягнута моральна шкода за період роботи позивача з 1981 року по 1993 рік, оскільки у цей період були відсутні нормативно-правові акти, якими б передбачалася можливість відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві.

Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції неправомірно залучив до матеріалів справи копію первинної довідки МСЕК, оскільки її оригінал суду не було надано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване. перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, працюючи впродовж тривалого часу в умовах перевищення гранично допустимого рівня запиленості повітря робочої зони (27 років 4 місяці) та в умова перевищення гранично допустимого рівня вібрації (25 років 6 місяців) на ПАТ «Кривбасзалізрудком», отримав професійне захворювання.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 27 січня 2009 року у ОСОБА_3 встановлена наявність професійних захворювань з діагнозами: 1) вібраційна хвороба першої-другої ст від дії комбінованих вібрацій, вегетативно-сенсорної полі невропатії верхніх кінцівок з пароксизмами акроангіоспазмів і вираженими трофічними розладами на кистях; компресійно-корінцевий синдром справа з порушенням біомеханіки хребта 2-3 ст. і стійким больовим компонентом; 2) хронічний бронхіт. ЛН першого ст.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20.03.2009 року встановлена причина зазначених професійних захворювань робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища (а.с. 8-9).

Висновком МСЕК від 29.04.2009 року ОСОБА_3 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 45% (35% по вібраційній хворобі, 10% - по хронічному бронхіту) та визнано інвалідом третьої групи, які при наступних переоглядах залишено незмінними та з 01 травня 2014 року встановлено безстроково (а.с. 5, 38).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 20.03.2009 року (а.с. 8-9), причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня запиленості повітря робочої зони (27 років 4 місяці) та в умова перевищення гранично допустимого рівня вібрації (25 років 6 місяців), а саме: пил з вмістом вільного двоокису кремнію від 10% до 70% - концентрація від 2,8 до 5,4 при ГДР 2,0; вібрація загальна 109 дБ при ГДК 101 дБ та локальна 120 дБ при ГДР 112 дБ. Тобто, роботодавець - ПАТ «Кривбасзалізрудком», допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Посилання відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» в апеляційній скарзі на те, що відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Спростовуються доводи відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи представника відповідача про відсутність обовязку ПАТ «Кривбасзалізрудком» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2009 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_3 повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з квітня 2009 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Колегією суддів також відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що не може бути стягнута моральна шкода за період роботи позивача з 1981 року по 1993 рік, оскільки у цей період були відсутні нормативно-правові акти, якими б передбачалася можливість відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки, як вже зазначалося вище, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_3 повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з квітня 2009 року та має вирішувати та підставі норм права, які були чинні станом на квітень 2009 року.

Не може погодитись колегія суддів й з доводами апеляційної скарги щодо долучення до матеріалів справи неналежного доказу копії довідки МСЕК від 29.04.2009 року, оскільки ця копія завірена уповноваженою особою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та завірено відбитком гербової печатки (а.с. 38).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності та встановлення інвалідності третьої групи, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, відсутність позитивних прогнозів щодо можливості відновлення попереднього стану, зважаючи на безстроковість встановлення ступеня втрати професійної працездатності та інвалідності.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: