Номер провадження: 22-ц/785/4139/17
Номер справи місцевого суду: 522/6313/16-ц
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участю: представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Васильєвої К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 серпня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

12 квітня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 27 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно якого позивач зобов'язався надати відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4 500 гривень, а відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідач порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у нього виникла заборгованість в розмірі - 21 760,18 гривень, яку позивач разом із судовим збором просив стягнути на свою користь.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 04 серпня 2016 року позовну заяву задоволено.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 11 січня 2017 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явився відповідач ОСОБА_4, яка неодноразово сповіщалась про час та місце розгляду справи. 07 грудня 2017 року від ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона також підтримала вимоги своєї апеляційної скарги. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка відповідача до апеляційного суду не перешкоджає розглядові справи та її доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляцію представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Васильєвої К.В., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», відповідач ОСОБА_4 27 жовтня 2011 року отримала кредит у розмірі 4 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, у зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитиним договором у ОСОБА_4 станом на 31 січня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 21 760,18 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом - 4 011,36 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 14 579,43 гривень, заборгованості за пенею та комісією - 1 657 гривень, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (проценна складова) - 1 012,39 гривень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 (п'ятидесяти) років.

Однак Умови та Правила надання банківських послуг, якими встановлений строк позовної давності у 50 років, не містять підпису відповідача, а тому не доведено те, що саме ці Умови розумів Відповідач, підписуючи анкету-заяву, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання анкети-заяви Відповідачем, не можна стверджувати, що між сторонами мала місце письмова домовленість щодо збільшення строку позовної давності.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19.03.2014 року по справі №6-14 цс 14 та постанові від 18.06.2014 року по справі №6-61 цс 14, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 отримала кредитні картки НОМЕР_1 та НОМЕР_2, остання мала термін дії до останнього дня 01.2016 року.

Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_4 з 01.11.2010 року 01.12.2016 року вбачається, що останній платіж був нею зроблений 17.12.2014 року.

Позивач звернувся до суду із позовом 05.04.2016 року.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами. Навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог. А також вірно встановив, що позовну заяву банком подано в межах строків позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Також не заслуговують на увагу й доводи ОСОБА_4 у її письмових пояснення, відповідно до яких вона зазначає, що 22.05.2017 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору від 27 жовтня 2011 року, відповідно до п. 1.1. якої сторони узгодили про зменшення суми заборгованості та те, що 24 травня 2017 року відповідно до вказаної угоди нею було повністю погашено кредитну заборгованість. Оскільки до суду не було надано довідки банку про погашення ОСОБА_4 кредитної заборгованості у повному обсязі, а надана квитанція свідчить лише про її наміри виконати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 серпня 2016 року, а тому висновки про відсутність заборгованості в даному випадку є передчасними.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік