Провадження № 2/522/6605/17
Справа № 522/5398/17
13 червня 2017 р. м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Septo Trading Inc (Сєпто Трейдінг Інк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики № 161010-ST/IB-G05 від 10.10.2016 р. та Договором позики № 161101-ST/IB-M01 від 01.11.2016 р. в розмірі 124 950,00 Євро (що еквівалентно 3 612 279,51 грн.) та 238 095,95 доларів США (що еквівалентно 6 401 900,09 грн.), а разом 10 014 179,60 гривень на підставі Договору поруки та компенсації від 23.11.2016 р.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 23.11.2016 р. Septo Trading Inc (Сєпто Трейдінг Інк) та ОСОБА_1 уклали Договір поруки та компенсації згідно якого Відповідач гарантував виконання InlandBunker SA зобов'язань, які виникнули з 24 договорів позики, укладених між Позивачем та InlandBunker SA, в тому числі:
-Договору позики № 161010-ST/IB-G05, укладеного 10.10.2016 р. між позивачем та InlandBunker SA, за яким позивач зобовязався позичити InlandBunker SA 124 950,00 євро на період не пізніше 10.12.2016 р.;
-Договору позики № 161101-ST/IB-M01, укладеного 01.11.2016 р. між позивачем та InlandBunker SA, за яким позивач зобовязався позичити InlandBunker SA 291 899,95 доларів США на період не пізніше 01.01.2017 р.
Представник позивача -ОСОБА_2, діюча на підставі ордеру, в судовому засіданні не зявилась, проте надала суду заяву, якою просить справу розглянути у її відсутність та позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання 13.06.2017 р. не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважних причин неявки до суду не надав.
Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10.10.2016 р. позивач та InlandBunker SA уклали договір позики № 161010-ST/IB-G05, відповідно до якого позивач надав InlandBunker SA, як позичальнику, позику на суму 124 950,00 євро (сто двадцять чотири тисячі девятсот пятдесят євро), на придбання 250 (двісті пятдесят) тонн бункерного палива з виплатою позичальником не пізніше 10 грудня 2016 року.
Крім того 01.11.2016 р. позивач та Inland Bunker SA уклали договір позики № 161101-ST/IB-М01, згідно до якого позивач надав Inland Bunker SA, як позичальнику, позику на суму 291 899,95 (двісті девяносто одна тисяча вісімсот девяносто девять доларів США та девяносто пять центів), на придбання 600 (шістсот) тонн бункерного палива з виплатою позичальником не пізніше 1 січня 2017 року.
З метою забезпечення виконання договірних зобовязань перед позивачем в частині повернення позики, відповідач та позивач уклали Договір поруки та компенсації від 23.11.2016 р., у відповідності до п.п.2.1 якого закріплено, що поручитель запевняє позикодавця, у разі несплати позичальником будь-яких Гарантійних Зобовязань, які підлягають сплаті, виплатити за вимогою Гарантійні Зобовязання.
У відповідності до п.п.1.1 Договору поруки та компенсації Гарантійні Зобовязання це- усі кошти, заборгованості та зобовязання будь-якого роду, які час від часу підлягають сплаті, належать або понесені позичальниками перед позикодавцем на будь-якому поточному або іншому рахунку за або у звязку з будь-якими поточними або майбутніми кредитами або позиками, наданими позикодавцем позичальникам.
Крім того, згідно з п.п.22 Договору поруки та компенсації поручитель, у якості основного боржника та у якості окремого та самостійного обовязку та зобовязання від його/її обовязків та зобовязань, передбачених п. 2.1, погоджується компенсувати позикодавцю, повністю та за вимогою, усі та будь-які втрати, кошти, претензії, зобовязання, збитки, запити та витрати, зазнані або понесені позикодавцем, які виникають або повязані з Гарантійними Зобовязаннями, які не підлягають погашенню через будь-яку причину, або якщо позичальник не виконує або не звільняється від будь-яких своїх обовязків чи зобовязань стосовно Гарантійних Зобовязань.
Згідно SWIFT повідомлень банку ING Belgium на підставі Договорів позики позивачем було перераховано позичальнику наступні суми позики:
Договір позикиДата оформлення SWIFT повідомленняДата здійснення платежуСума платежу, євро
161010-ST/IB-G0510.10.201611.10.201611.10.2016124 950,00
Договір позикиДата оформлення SWIFT повідомленняДата здійснення платежуСума платежу, доларів США
161101-ST/IB-М1001.11.201602.11.2016 р.02.11.2016291 899,95
Позичальник не виконав грошове зобовязання, визначене Договором позики від 10.10.2016р. № 161010-ST/IB-G05, та не повернув позивачу у встановлений строк кошти позичені на підставі цього Договору.
Позичальник частково виконав грошове зобовязання, визначене Договором позики від 01.11.2016 р. № 161101-ST/IB-М01, та повернув позивачу 53 803,60 доларів США, позичених на підставі цього Договору.
У звязку із цим станом на дату подачі позовної заяви сума заборгованості становить:
124 950,00 євро згідно наступного розрахунку:
Договір позикиСума виданої позики, євроСума повернутої позики, євроСума заборгованості, євро
238 095,95 доларів США згідно наступного розрахунку:
Договір позикиСума виданої позики, доларів СШАСума повернутої позики, доларів СШАСума заборгованості, доларів США
Станом на моментрозгляду справи заборгованість не погашена та існує у вказаному розмірі. З боку відповідача також не надано суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача.
Згідно із ч. 1 ст. 410 ЦПК України, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 410 ЦПК України, іноземні особи мають процесуальні права та обовязки нарівні з фізичними та юридичними особами України.
Стаття 8 Загальної декларації прав людини закріплює, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи мають такий же процесуальний статус в цивільному процесі, як і громадяни України. Кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентниминаціональними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 414 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземнимелементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом , якщо на території України відповідач у справі має місцепроживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача.
Частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов'язковістьяких надана Верховною Радою України у відповідності до ст. 9 Конституції України.
Чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства згідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України".
У Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року N 9зп роз'яснено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод.
Частиною 1 статті 109 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.
У відповідності до ч. 10 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.
У відповідності до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р., право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності за місцезнаходженням відповідача (стаття 109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності за місцезнаходженням майна відповідача (стаття 110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Частина 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Постанова Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р. визначає, що якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Таким чином, позивач, як іноземний елемент, має право звернутися до суду України за захистом свого порушеного права. Підставою звернення позивача з позовною заявою до Приморського районного суду м. Одеси стало місцезнаходження майна боржника. Тобто, альтернативна підсудність за вибором позивача визначена без порушення вимог законодавства України.

Суд, приймаючи до уваги наявність у правовідносинах позивача та відповідача іноземного елементу, визначає матеріальне право, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, ґрунтуючись на приписах Закону України «Про міжнародне приватне право».

Зокрема, суд враховує положення ч. 1 ст. 4 згаданого Закону, яким визначено, що право, яке підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

При цьому ст. 43 цього Закону передбачено, що сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

З огляду на викладене суд враховує положення пункту 11.1 Договору поруки, яким встановлено застосовування права Англії та Уельсу до цього договору або спору чи вимоги, яка виникла з нього або повязана з ним.

Встановлюючи зміст норм права Англії та Уельсу, застосовних до спору, що знаходиться на розгляді, суд, ґрунтуючись на приписах ч. 3 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право», приймає до уваги, подані позивачем у позовній заяві пояснення, що підтверджують зміст норм права Англії, на які останній посилається в обґрунтуванні своїх вимог.

Зокрема, враховуючи згідно ч. 1 ст. 8 згаданого Закону правову доктрину Англії, яка виявляється у наявності прецедентів, що створюють її право, суд приймає до уваги наступні судові рішення:

-по справі Birkmyr v Darnell, 1704, 91 ER 27 1 Salk, 27 & 28, якою сформульовано наступну норму права: «коли одна особа зобовязується виконати грошове зобовязання за іншу особу, це є договором гарантії; а коли одна особа зобовязується виконати грошове зобовязання порушене іншою особою, це становить договір поруки»;

-по справі Pittsandothers v Jones, 06.12.2007, якою сформульовано наступну норму права: «порука є окремим зобовязанням, та таким, що може бути виконано примусово, якщо виражена в письмовій формі».

Поряд з цим, керуючись ч. 4 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» та виходячи з того, що зміст норм права Англії та Уельсу, на підставі яких спір може бути вирішено, в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, суд приходить до висновку про застосування права України згідно наступного.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передатимайно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороннязміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Ч. 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) устрокта в порядку, що встановлені договором.

Ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Ч. 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ч. 1 ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обов'язок абосолідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідност. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача сум заборгованості, заявлені обґрунтовано належними доказами .

При цьому, допустивши ігнорування своїх прямих зобовязань, відповідач порушив не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги застосованого законодавства України, на підставі чого суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором поруки та компенсації є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору поруки та компенсації, позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 151 056,71 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами платіжного доручення № ПН8420 від 20.03.2017 р. та платіжного доручення № ПН8432 від 20.03.2017 р.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі підлягають судові витрати (судовий збір), понесені останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57 - 60, 79, ч.1 ст. 88, ст. ст. 109 та 110, ч.4 ст. 169, ст. 179, ч.2 ст. 197, ст.ст. 208, 209, 212- 215, 224 - 227, 410, 414 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 509, 525, 526, 527, 530, 533,541, 543, 553, 554, 610612, 625, 627,629, 1046 -1050, 1052 ЦК України, ст. ст. 4, 8, 43, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Septo Trading Inc (СєптоТрейдінг Інк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики № 161010-ST/IB-G05 від 10.10.2016 р. та Договором позики № 161101-ST/IB-M01 від 01.11.2016 в розмірі 124 950 Євро (що еквівалентно 3 612 279,51 грн.) та 238 095,95 доларів США (що еквівалентно 6 401 900,09 грн.) разом 10 014 179,60 гривень задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Septo Trading Inc (СєптоТрейдінг Інк) заборгованість у розмірі 124 950 Євро (що еквівалентно 3 612 279,51 грн.) та 238 095,95 доларів США (що еквівалентно 6 401 900,09 грн.) разом 10 014 179 (десять мільйонів чотирнадцять тисяч сто сімдесят девять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Septo Trading Inc (СєптоТрейдінг Інк) суму судового збору у розмірі 151 056 (сто пятдесят одна тисяча пятдесят шість) гривень 71 копійка.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області шляхом подачі через Приморський районний суд м. Одеси протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Домусчі Л.В.

13.06.2017