Ухвала

іменем україни

22 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 58 491,05 євро.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 19 809,94 євро строком на 7 років з 13 липня 2007 року до 10 липня 2014 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 2,09 % на місяць, а погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 260,33 євро. Для забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань між банком, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 13 липня 2007 року укладено договори поруки, відповідно до умов яких останні зобов'язалися відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань, які виникають із вказаного вище кредитного договору.

Разом з тим, позичальник, отримавши кредитні кошти, не дотримався умов кредитного договору, не сплатив щомісячні платежі у розмірі та порядку, визначеному договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 19 листопада 2015 року становила 58 491,05 євро.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 889,12 євро, що згідно з офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 19 листопада 2015 року складає 762 172,56 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині зменшення розміру пені, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 13 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 19 809,94 євро строком на 7 років з 13 липня 2007 року до 10 липня 2014 року, процентна ставка за користування кредитом складає 2,09 % на місяць, погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 260,33 євро (а.с.14-15).

Судами також встановлено, що ОСОБА_4 не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого допустив заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у розмірі 13 099,83 євро, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 7 987,72 євро, заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом - 2 251,65 євро та заборгованість зі сплати пені за прострочення виконання зобов'язання - 896 372,18 грн.

З метою забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань 13 липня 2007 року між банком, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договори поруки, відповідно до умов яких останні зобов'язалися відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань, які виникають з укладеного кредитного договору.

Відповідно до п. 2.4 договорів поруки від 13 липня 2007 року поручителі у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором несуть солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених пунктами 2.3.2, 2.2.3, 7.5 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

Відповідно до п. 6 договорів поруки, поручителі зобов'язані виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання.

18 березня 2015 року банком на адресу позичальника та поручителів направлено повідомлення із вимогою погасити прострочену заборгованість за кредитним договором, однак ця вимога залишилась без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини 1, 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, а тому наявні праві підстави для застосування норм ч. 3 ст. 551 ЦК України та, відповідно, зменшення розміру неустойки (пені) до 6 549,92 євро, що еквівалентно 167 022,96 грн.

Разом з тим, у рішенні наведено обґрунтований розрахунок, з якого місцевий суд виходив при частковому задоволенні грошової вимоги.

Судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість встановлених місцевим судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про зменшення суми пені відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення в оскаржуваній частині без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.С.Ткачук