УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

8 грудня 2017 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєва І.П., ознайомившись з матеріалами заяви концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

23.11.2017 до суду надійшла заява концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Вивчивши подані матеріали, приходжу до висновку, що у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 100 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу, щодо якої відсутні підстави для її повернення чи відмови у видачі судового наказу, вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

В порядку ч. 6 ст. 100 ЦПК України судом витребувана інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, яка надійшла до суду 08.12.2017. Відповідно до отриманої судом інформації ОСОБА_1 за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться.

Пунктом 4 ч. 6 ст. 100 ЦПК України передбачено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи-боржника, суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

За таких обставин, доходжу до висновку про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, розяснивши стягувачеві, що відповідно до частини другої статті 101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. При цьому, у разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 96, 100 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Розяснити стягувачеві, що за приписами частини 2 статті 99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.П. Соболєва