МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Малиш О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

встановив:

У серпні 2017р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим у подальшому до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає в квартирі №60, що розташована по вул. Маршала Малиновського,45 в м. Одесі, яка належить їй на праві власності. Раніше вказана квартира належала її чоловіку ОСОБА_6 на підставі ордеру №499 від 17 березня 1972 року.

27 серпня 2010 року ОСОБА_6, помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яку вона прийняла. Зазначала, що після смерті чоловіка, 28 лютого 2011 року на підставі розпорядження Малиновської райдержадміністрації №77/01-06 від 28 лютого 2011 року на її імя був відкритий особовий рахунок.

Вказувала, в спірній квартирі, крім неї зареєстровані відповідачі, які не проживають останні 15років, оскільки забрали свої особисті речі та добровільно виїхали з квартири. З цього часу вона з відповідачами ніяких відносин не підтримує, місце їх проживання та місце роботи не відомо. При цьому останні добровільно не знялись з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, у звязку з чим позивачка змушена сплачувати за них комунальні послуги.

Посилаючись на те, що відповідачі у спірній квартирі не проживають останні 15 років, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати відповідачівтакими, що втратили право користування у квартирою №60, що розташована по вул. Маршала Малиновського,45.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2017року за заявою представника позивача, діючого на підставі договору від 20 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишені без розгляду (а.с.63).

Позивачка та її представник, діючий на підставі договору від 20 березня 2017 року, у судове засідання не зявилися, представник надав заяву, якою підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутністю (а.с.65).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, надали заяви про визнання позовних вимог та просили суд розглянути справу за їх відсутністю (а.с.31,35).

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд, вважає що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книгою третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Встановлено, що 17 березня 1972 року на імя ОСОБА_6 та на склад сімї з чотирьох осіб був виданий ордер №499 від 17 березня 1972 року на право заселення квартири №60, що розташована по вул. Маршала Малиновського,45 в м. Одесі (а.с.6).

27 серпня 2010 року ОСОБА_6, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).

28 лютого 2011 року на підставі розпорядження Малиновської райдержадміністрації №77/01-06 від 28 лютого 2011 року на імя позивачки був відкритий особовий рахунок (а.с.7).

Судом встановлено, що окрім позивачки, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується довідками відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 28 серпня 2017 року (а.с.18,19).

З матеріалів справи вбачається. що позивачка та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є родичами (а.с.7).

Згідно копії акту про непроживання без дати, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2, не проживають останні 15 років (а.с.8).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 27 листопада 2017 року власником квартири АДРЕСА_2 зазначена ОСОБА_7 (а.с.53-54).

Також, з змісту інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 27 листопада 2017 року вбачається, що на підставі постанови державного виконавця першого відділу ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси серії аа255966 від 25 січня 2006 року на квартиру АДРЕСА_2 накладений арешт.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка не є власником квартири АДРЕСА_2, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 27 листопада 2017 року власником квартири АДРЕСА_2 є відповідачка ОСОБА_3

Оскільки позивачка не є власником квартири АДРЕСА_2, то вона є не належним позивачем, а тому не має право вимагати усунення їй перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №60 по вул. Маршала Малиновського,45 в м. Одесі.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановлено, що в матеріалах справи відсутні доказі, які б підтверджували право власності позивачки на квартиру АДРЕСА_2.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку з їх незаконністю та необґрунтованістю.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі складає 640,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

На підставі ст. ст.15, 16, 386, 391,405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О.М. Сегеда