Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Провадження № 22ц/782/906/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 06 листопада 2017 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про встановлення факту володіння на праві власності квартирою,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеною заявою, в обґрунтування якої посилалася на те, що позивачу на праві власності належить квартира за адресою: м. Луганськ, вул. Побєдоносная, 7/68, на підставі міни квартири від 27.03.2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_4, проте оригінал правовстановлюючого документу втрачений. Вказане перешкоджає заявнику як власнику розпорядитися своєю нерухомістю.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 06 листопада 2017 року

відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі на підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України, оскільки вбачається спір про право.

В апеляційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу суду у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводами апеляційної скарги є відсутність категоричної заборони звертатися до суду із заявою про встановлення факту володіння на праві приватної власності квартирою в порядку окремого провадження в листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», а щодо листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - то він стосується лише питань спадкування. Застосовуючи положення ч. 4 ст. 296 ЦПК України, суд не визначив, між ким та ким вбачається спір, та чого він стосується, хоча у відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Приписами ст. 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Сутністю провадження у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є те, що у ньому відсутній спір про право, об'єктом судового захисту є охоронюваний законом інтерес, предметом судової діяльності - є встановлення юридичних фактів з метою подальшого здійснення заявником своїх суб'єктивних прав.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня

1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення.

Законодавством України передбачено право особи на звернення до суду за захистом свого права у випадку втрати правовстановлюючого документа як в порядку ст. 392 ЦК України, так і з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто в порядку окремого провадження.

Частиною 4 ст. 256 ЦК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви про встановлення юридичного факту вбачається спір про право, а отже вказаний факт не підлягає розгляду в порядку глави 6 ЦПК України, оскільки встановлений спеціальний порядок розгляду таких справ, зокрема ст. 392 ЦК України.

Як вбачається зі змісту заявлених вимог, заявник просив суд встановити факт володіння ОСОБА_2 на праві власності квартирою №68 у будинку №7 по вул. Побєдоносная у м. Луганськ, в порядку окремого провадження, посилаючись на те, що документ, який підтверджує належність їй на праві власності вказаної квартири відсутній, а саме - договір міни від 27.03.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за № 3767.

Головним територіальним управлянням юстиції у Луганській області надано інформацію, що діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_4 була зупинена з 25.05.2016 року наказом Головного територіального управляння юстиції у Луганській області № 240/В від 25.05.2016 року, а також те, що передача документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса ОСОБА_4 до Луганського обласного державного нотаріального архіву не здійснена через форс-мажорні обставини, що існують на окремих територіях Луганської області.

Зазначене позбавляє права оформити дублікат договору міни для оформлення угоди купівлі-продажу квартири, тобто відсутність оригіналу правовстановлюючого документу позбавляє можливості належного здійснення заявником прав власника.

Хоча статтею 392 ЦК України дійсно передбачене право власника у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, предявлення позов про визнання його права власності, наведене не спростовує слушний довід апеляційної скарги про те, що судом не зазначено, між ким та ким виник спір про право.

Без вирішення вказаного питання і за умови відсутності доказів того, що стосовно розглядуваного питання виник спір про право, висновок суду про відмову у відкритті провадження у справі саме з цих підстав є передчасним.

Згідно частини 3 статті 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, ухвалу суду слід скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підстави викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 06 листопада 2017 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: