Провадження №2/521/4738/17
14 грудня 2017 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
при секретарі Дукіній Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа ОСОБА_3,
В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа ОСОБА_3.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача вказувала, що ОСОБА_1 є власником квартири №47 у житловому будинку №5, що знаходиться по вулиці Генерала Петрова у місті Одесі. За адресою вказаної квартири також зареєстрований ОСОБА_2.
Позивач свідчить, що відповідач ОСОБА_2 ніколи за відповідною адресою не проживав, але в позасудовому порядку не здійснив необхідних дій щодо зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У звязку із викладеними обставинами та з огляду на те, що ОСОБА_1 змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних та інших послуг, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за даною адресою, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вигляді квартири №47 у житловому будинку №5, що знаходиться по вулиці Генерала Петрова у місті Одесі.
Представник позивача зявився до суду, підтримав заявлені вимоги у відкритому судовому засіданні, просив суд задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання неодноразово не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.
ОСОБА_3 зявився до суду, у відкритому судовому засіданні не заперечував проти заявлених вимог про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, просив суд задовольнити позов.
Згідно ст. 224 ч.ч.1,2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Таким чином у звязку з неявкою повідомлених відповідачів по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного.
Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №3643 від 15 січня 2010 року, власником квартири №47 у житловому будинку №5, що знаходиться по вулиці Генерала Петрова у місті Одесі є ОСОБА_1 та ОСОБА_3
Згідно із довідкою із Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 28 серпня 2017 року за адресою вказаної квартири зареєстрований ОСОБА_2
Втім, зібрані по справі докази, зокрема акт від 11 жовтня 2017 року, акт від 06 грудня 2017 та акт від 13 грудня 2017 року про неможливість вручення судової повістки ОСОБА_2, засвідчені ЖБК «Портовик - Судоремонтник», які свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживав в даній квартирі.
У судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтвердили факт, що відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживав у квартирі №47 у житловому будинку №5, що знаходиться по вулиці Генерала Петрова у місті Одесі.
Згідно ст. 71 ч.1 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем, встановлених даною нормою закону, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Ураховуючи викладене, а також на підставі встановлених фактів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування відповідним житловим приміщенням.
Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.
Як розяснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вигляді квартири АДРЕСА_1.
При цьому, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстраційного обліку органом реєстрації, яким в даному випадку є Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради. .
Як наводить ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
У звязку із задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_2 суму оплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа ОСОБА_3 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вигляді квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 суму оплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.