Ухвала

іменем україни

19 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання спадкового договору, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 серпня 2012 року між сторонами було укладено спадковий договір. Однак, ОСОБА_5 неналежно виконував умови спадкового договору, не провідував позивача, не приймав участі в догляді останнього та догляді за належною йому оселею, позбавляв ОСОБА_4 належного харчування, необхідного для його нормальної життєдіяльності. Позивач постійно змушений був звертатись за допомогою до сусідів, так як самостійно приготувати собі їжу не мав змоги в силу стану здоров'я та віку. Зазначав, що у зв'язку із невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо участі в догляді за оселею, житло позивача фактично стало непридатним для проживання.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив: розірвати спадковий договір від 30 серпня 2012 року; скасувати заборону відчуження належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року, позов задоволено. Розірвано спадковий договір від 30 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Степчук І.С., зареєстрований у реєстрі за № 2389. За наслідками розірвання спадкового договору скасовано заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, котра належить ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 30 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено спадковий договір, який посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Степчук І.С. та зареєстрований у реєстрі за № 2389.

За умовами вказаного договору (пункти 1-6) позивач (відчужувач) передає після його смерті у власність відповідача (набувача) належну йому особисто на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 7.1 спадкового договору від 30 серпня 2012 року на набувача покладається, зокрема, шанобливе ставлення до особи відповідача, регулярне відвідування, організацію прогулянок, участь у догляді за відчужувачем, його оселею, оплаті за дорученням і за рахунок відчужувача комунальних послуг, наданні допомоги в оформленні житлових субсидій.

Судом на підставі досліджених доказів, які містяться у матеріалах справи, встановлено, що сусіди позивача, починаючи з серпня 2014 року, неодноразово зверталися до місцевої влади, правоохоронних органів, посадових осіб органу місцевого самоврядування, компетентних служб з приводу незадовільних умов проживання позивача, відсутності у нього елементарних речей для нормальної життєдіяльності, відсутності їжі та харчів, а також перебування квартири останнього у вкрай жахливих та антисанітарних умовах, неможливості виходу позивача на вулицю для прогулянок у силу незадовільного стану здоров'я.

Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно з ч. 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що відповідач не виковував умови спадкового договору. Жодних доказів виконання відповідачем п. 7.1 спадкового договору від 30 серпня 2012 року в матеріалах справи немає, отже відповідач не довів належними та допустимими доказами, що фактично виконував умови спірного правочину.

Судом першої інстанції, повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість встановлених місцевим судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.С.Ткачук