Справа № 299/1531/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 грудня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.

при секретарі - Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Виноградівського районного суду від 17 серпня 2017 року всправі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, вимоги за яким обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.11.2013 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 1800 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у Анкеті-заяві.

Посилаючись на те, щовідповідач ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим у неї станом на 09.05.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 24177,10 грн., з яких: 2263,02 грн. - заборгованість за кредитом; 17486,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксованачастина); 1127,48 грн. - штраф (процентна складова), позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 24177,10 грн., а також судові витрати в розмірі 1600,00 грн.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 17 серпня2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином (під розписку), а тому її неявка згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові даної справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів факт укладення між Банком і ОСОБА_1.14.11.2013 року договору приєднання, а тому дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може за таких обставин.

Судом встановлено, що 14 листопада 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі - Банк) та ОСОБА_1 був укладений договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 1800 гривень на платіжну карткузі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у Анкеті-заяві (а.с.6).

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, в даному випадку зміст договору від 14.11.2013 року було зафіксовано у декількох документах, а саме: уАнкеті-заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та ОСОБА_2.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що між Банком і ОСОБА_1 14 листопада 2013 року було укладено договір, згідно якого Банк надав, а відповідачка отримала кредит в розмірі 1800 гривень, який

згодом було збільшено.

Факт укладення договору, отримання відповідачкою ОСОБА_1 грошей, та виконання умов цього договору сторонами, стверджується також і розрахунком заборгованості за договором №б/н від 14.11.2013 року, з якого вбачається отримання позичальником грошей, а також повернення частини позики, сплата відсотків, комісії та пені, де сума погашення за наданим кредитом у березні, квітні і липні 2014 року становила по 150 грн. у ці місяці, а також 1200 грн. у липні 2014 року, 650 грн. у серпні 2014 року та 7 грн. у вересні 2014 року, після чого платежі відповідачкою більше не здійснювалися.

Факт невиконання відповідачкою своїх зобов'язань за договором, внаслідок чого у ОСОБА_1 станом на 09.05.2017 року утворилась заборгованість в сумі 24177,10 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 2263,02 грн., заборгованості за процентами - 17486,60 грн. (в тому числі несплачені проценти на поточну заборгованості - 140,19 грн.), несплачені проценти на прострочену заборгованості - 17346,41 грн., нарахована комісія - 2800 грн., заборгованість по судовим штрафам - 1627,48 грн., стверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с. 4-5).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що між Банком і ОСОБА_1 було укладено договір, згідно якого відповідачка отримала кредит, частину якого за період з березня 2014 року по вересень 2014 року повернула, а також сплачувала відсотки за користування кредитом, комісію та пеню, що спростовує висновки суду першої інстанції про не укладення між сторонами договору приєднання від 14.11.2013 року.

Викладення умов договору приєднання російською мовою не спростовує факт його укладення між сторонами, як помилково вважав суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в имог цього Кодексу.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки колегією суддів встановлено, що Банк на виконання умов укладеного договору від 14.11.2013 року надав ОСОБА_1 кредит, який відповідачка отримала, але своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує, а саме не повернула кредит та не сплатила відсотки за його користування, тому колегія суддів вважає, що з відповідачки ОСОБА_1на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість в розмірі24177,10 грн., з яких: 2263,02 грн. - заборгованість за кредитом; 17486,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксованачастина); 1127,48 грн. - штраф (процентнаскладова).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити, а також стягнути з відповідачки на користь Банку, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3360 грн., які документально підтверджені.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" - задовольнити.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 року - скасувати.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 24177,10 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 2263,02 грн., відсотків - 17486 грн., пені та комісії 2800 грн., штраф - 500 грн. ( фіксована частина), 1127,48 грн. - штраф (процентна складова), та судові витрати в розмірі 3360 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді