АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 663/2628/14-ц
Номер провадження 22-ц/791/927/17 Головуючий в І інстанції Шульга К.М.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2В,
ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 22.02.2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", Скадовської філії публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання правовідносин припиненими,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року до суду із зазначеним позовом звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_6, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №HESOGA00000125. У відповідності до цього договору ОСОБА_6 отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в сумі 5360,3 доларів США, з яких кредит у розмірі 5075,00 доларів США, а також 285,30 доларів на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту встановлена у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця. Строк погашення кредиту було встановлено до 03.07.2017 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 10.07.2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки. 06.12.2010 року ОСОБА_6 засуджений до 7 років позбавлення волі, у звязку з чим він до червня 2014 року відбував покарання та не мав можливості сплачувати кредит. Натомість, кошти платила ОСОБА_5 Після звільнення з місць позбавлення волі, позивач звернувся до банку для зясування залишку суми по кредиту, що підлягала до сплати. Довідкою від 07.07.2014 ОСОБА_6 повідомили, що розмір заборгованості становить 103 609,30 грн. За власним розрахунком позивача заборгованість становила 13 934 грн., які він сплатив 08.07.2014 року, оскільки договір передбачав дострокове повернення кредиту. У звязку з чим, вважають, що зобовязання за кредитним договором виконані у повному обсязі, а тому просили визнати правовідносини за кредитним договором від 03.07.2007 року № HESOGA00000125 між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк» та договором іпотеки від 10.07.2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк» припиненими.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 22.02.2017 року позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено. Визнано припиненими правовідносини за кредитним договором від 03.07.2007 року № HESOGA00000125 між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк». Визнано припиненими правовідносини за договором іпотеки від 10.07.2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Не погодившись з таким рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» подана апеляційна скарга, в якій апелянт посилається на те, що у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором позивач станом на 23.09.2014 року має заборгованість 10 158,61 доларів США. Однак, суд першої інстанції, на підставі єдиного документу висновку судово-економічної експертизи від № 20 від 26.03.2016 року відмовив у задоволенні позову. Також судом всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України не досліджено повно, всебічно, обєктивно всі наявні у справі докази. У звязку з чим банк просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у задоволенні позову відмовити.

Представниця ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_7, у судовому засіданні в режимі відеоконференції на задоволенні апеляції наполягала, з підстав зазначених у скарзі.

Представниця ОСОБА_6 ОСОБА_8, у судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

ОСОБА_5 до не зявилася, про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не подала. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без її участі на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що позивач у повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, а тому вони припинились відповідно до ст.599 ЦК України. У звязку із припинення зобовязань за кредитним договором припинились вони і за іпотечним договором, укладеним із ОСОБА_5 Проте, колегія суддів з таким висновком погодитись не може, оскільки суд першої інстанції вважав встановленими обставини, які не є доведеними, а окрім того судом порушено норми процесуального права щодо оцінки доказів. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі на підставі п.п.2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № HESOGA00000125. Відповідно до цього договору ОСОБА_6 отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в сумі 5360,3 доларів , з яких - кредит у розмірі 5075,00 доларів США, а також 285,30 доларів на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту встановлена у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця. Строк погашення кредиту було встановлено до 03.07.2017 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №HESOGA00000125, між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк» 10.07.2007 року укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок, що розташований у м. Скадовську, Херсонської області по вул. Гагаріна,134, а також земельна ділянка за тією ж адресою для індивідуального житлового будівництва площею 0, 0671 га (том 1 а.с.14-17).

06.12.2010 року Голопристанським районним судом Херсонської області ОСОБА_6 засуджено за ч.5 ст.191 КК України до 7 років позбавлення волі та задоволено цивільний позов ХФ ПАТ КБ «Приватбанк» і стягнуто з ОСОБА_6 на користь банку матеріальну шкоду у сумі 747 939,31 грн. (том 1 а.с 21-25).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 погашав кредит, сплачуючи кошти (том 1 а.с.31-37, 170-173, 206-215). Проте, як вбачається з пояснень представника банку, а також висновку судово-економічної експертизи № 20 від 24.03.2016 року кошти, які сплачувались позивачем у якості погашення кредиту банком не завжди направлялись за призначенням. Часто вони спрямовувались на погашення матеріальної шкоди, заподіяної ПАТ КБ «Приватбанк», внаслідок злочинних дій ОСОБА_6В.(т.1а.с.63-64, т.2 а.с.168).

З наданої відповідачем довідки вбачається, що за розрахунками банку станом на 07.07.2014 року у ОСОБА_6 існувала заборгованість у розмірі 8 791,99 доларів США (том 1 а.с18 ).

За розрахунками самого позивача його заборгованість мала становити 13 934 грн. Ця сума була сплачена ОСОБА_6 08.07.2014 року (т.1 а.с.37). Вважаючи свої зобовязання за договором виконаними позивач того ж дня звернувся до банку із заявою про видачу йому довідки про погашення кредиту (т.1 а.с.20).

З висновку № 20 від 26.03.2016 року судово-економічної експертизи вбачається, що за розрахунками експерта згідно умов кредитного договору № HESOGA00000125 від 03.07.2007 року сума заборгованості ОСОБА_6 перед банком станом на 08.07.2014 року із врахуванням комісії за користування фінансовим інструментом у розмірі 0,20% від суми наданого кредиту, яка була передбачена п.7.1 кредитного договору становила 1377,11 доларів США. Без врахування цієї комісії заборгованість ОСОБА_6 за кредитом відсутня і існує переплата у розмірі 20 доларів США (том 2 а.с.154-212). При цьому експерт виходив з положень п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, відповідно до якого банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на свою користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку.

08.11.2016 року ОСОБА_6 сплатив на користь банку 1380 доларів США, вважаючи свою заборгованість погашеною у повному обсязі. З цим погодився і суд.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до п.6.3 кредитного договору № HESOGA00000125 від 03.07.2007 року всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за цим договором є відсотками у розумінні ЦК України (т.1 а.с.10). Таким чином, на платежі у розмірі 0,20 % від суми наданого кредиту, які встановлені п. 7.1 кредитного договору входять до складу відсотків і на них не поширюються обмеження встановлені п.3.6 вищезазначеної постанови НБУ. Ці умови були узгоджені сторонами при укладенні договору і такі дії не суперечать положенням ч.3 ст.6 ЦК України та ст.627 ЦК України. Окрім того, такі умови ніким не оспорені та у судовому порядку не визнані недійсними, а відтак, у цьому випадку, діє презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України).

Зважаючи на викладене, при оцінці висновку експерта суду першої інстанції слід було виходити з того, що платежі, встановлені п. 7.1 кредитного договору у розмірі 0,20 % від суми наданого кредиту треба враховувати у суму загальної заборгованості, а тому станом на 08.07.2014 року у позивача перед банком існувала заборгованість у розмірі 1377,11 доларів США. На цю заборгованість, відповідно до умов кредитного договору, строк дії якого встановлено до 03.07.2017 року нараховуються всі передбачені ним відсотки та штрафні санкції. Тому сплата ОСОБА_6 08.11.2016 року 1380 доларів США не призвела до повного погашення кредиту, відтак і до припинення зобовязання.

Враховуючи це, колегія суддів вважає, що позивачем не були доведені ті обставини, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог за предявленим ним позовом, а тому підстав для їх задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 22.02.2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: І.В.Вейтас

ОСОБА_3