Справа№340/440/16-ц
Провадження № 2/340/17/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Атаманюка Р.І.,

з участю: секретаря Ласкурійчук С.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Верховина справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Голошинська сільська рада Верховинського району, ОСОБА_5, про встановлення земельного сервітуту у вигляді проходу та проїзду через земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів із позовною заявою про встановлення земельного сервітуту у вигляді проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху шириною 4 метри та довжиною 320 метрів до земельної ділянки, що знаходиться в прис.Тарночки с. Голошино Верховинського району та яка належить їй на праві власності - через земельні ділянки, які знаходяться в прис. Тарночки с.Голошино Верховинського району та на праві власності належать ОСОБА_3, ОСОБА_5

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником садиби в с. Голошино Верховинського району. Зазначену садибу їй подарував чоловік, який в свою чергу успадкував її від своєї бабусі, яка померла у 1994 році. На даний час в зазначеній садибі проживають вона з чоловіком та неповнолітньою дитиною, а також сімя її доньки. До вказаного домогосподарства веде підїзд, який існує тут ще до побудови будинку у 1959 році. Крім їхніх сімей цим підїздом та стежкою попри будинок користуються також мешканці присілку Каптарга в с. Голошино, він проходить через земельні ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Два роки назад,. У 2014 році між ними виник конфлікт, після чого ОСОБА_3, ОСОБА_5 перекрили дорогу, замінивши деревяні ворота, які були встановлені для захисту земельної ділянки від худоби, на металеві, повісивши на них замок. Зазначає, що з того часу можливості проїзду чи проходу до її садиби не має, як не має також і можливості завезти дрова чи будівельні матеріали до будинку. В разі необхідності, до будинку не може підїхати ні автомобіль швидкої допомоги, ні пожежна машина, на працівники РЕМу, які обслуговують електричні опори, що знаходяться на належній їй земельній ділянці. 29.07.2016 в присутності працівників поліції відповідачі перегородили і пішохідний прохід, яким вони користувалися, з того часу вона та члени її сімї змушені йти до центральної дороги в обхід по чужих земельних ділянках. Іншого шляху для проходу до її земельної ділянки немає. На її неодноразові звернення та скарги на місце конфлікту виходили представники сільської ради та намагалися мирно врегулювати спір, однак відповідачі не погоджувалися на це, а тому вона була змушена звернутися до суду. Просила встановити земельний сервітут у вигляді проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху шириною 4 метри та довжиною 320 метрів до земельної ділянки, що знаходиться в прис.Тарночки с. Голошино Верховинського району та яка належить їй на праві власності - через земельні ділянки, які знаходяться в прис. Тарночки с.Голошино Верховинського району та на праві власності належать ОСОБА_3, ОСОБА_5

Ухвалою суду від 24.10.2016 за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 було призначено по справі земельно-технічну експертизу для встановлення експертом можливості влаштування дороги без обтяження земельним сервітутом земельних ділянок відповідачів.

Після ознайомлення із висновком експерта 02.06.2017 позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме: просила змінити процесуальне становище відповідача по справі ОСОБА_5, визнавши та залучивши її до участі у справі, замість відповідача в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та встановити постійний безоплатний земельний сервітут у вигляді проходу та проїзду на транспортному засобі через земельну ділянку, що знаходиться в прис. Тарночки с. Голошино Верховинського району, користувачем якої станом на 02.06.2017 є ОСОБА_3 шириною від 3,20 м до 3,50 м, загальною довжиною 116,40 м, який складається з двох частин: -перша частина шириною від 3,00 м до 3,50 м довжиною 81,40 м, , площею 273,0кв.м., що проходить по наявному шляху від центральної дороги до залізних воріт, встановлених відповідачкою; - друга частина шириною 3,50 м, довжиною 39,42 м та площею 137,97 м.кв., що проходить від залізних воріт, встановлених відповідачкою до земельної ділянки, що належить позивачці на праві власності і знаходиться в прис. Тарночки с. Голошино Верховинського району, який вказаний, як варіант ІІ у висновку №035/БЗ-16 судової земельно-технічної експертизи, складеному 24.02.2017 експертом ОСОБА_7 та стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Дали пояснення аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити, встановивши земельний сервітут відповідно до запропонованого судовим експертом другого варіанту у Висновку судової земельно-технічної експертизи №035/БЗ-16 від 24.02.2017.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивачки не визнали, пояснили, що спір відносно дороги виник між ними у 2014 році, коли позивач перекрила воду до їхньої садиби, закривши колодязь на ключ та повідомивши їм, що не відкриє воду до того часу, поки вони не дозволять їй облаштувати дорогу для проходу та проїзду на транспортному засобі, шириною 4 метри, через її земельну ділянку. При чому, дороги там ніколи не було, була тільки пішохідна стежка, яка сполучала два господарства, ні вона, ні її сестра ОСОБА_5 ніколи не забороняли братові (чоловікові позивача) користуватися наявним підїздом до гаража, а також проходом пішохідною стежкою. Не позначена така дорога і в державному акті. Крім цього, цільове призначення зазначеної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а в разі встановлення сервітуту відповідач буде позбавлена можливості використати земельну ділянку зі її цільовим призначенням, оскільки зменшиться загальна площа земельної ділянки, а разом з тим і її цільове призначення. На земельній ділянці, яку позивач вважає за можливе використати для встановлення сервітуту знаходяться насадження дерев, бужарка , що в свою чергу також створює певні незручності для неї. Відповідач не заперечила щоб брат користувся підїзною дорогою до гаража, а що стосується облаштування дороги від гаража, то вона заперечує в повному обсязі.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору сільський голова с.Голошино ОСОБА_8 в судовому засідання проти задоволення позовних вимог не заперечив. Зазначив, що позивач та її сімя дійсно не мають іншого шляху до свого господарства, як і можливості підвезти дрова до нього чи задоволити будь-які інші потреби по господарству. Наскільки йому відомо, то ОСОБА_9, від якої будинок перейшов у спадок ОСОБА_10 користувалася також дорогою, яка проходила через земельну ділянку, яка на даний час є у користуванні ОСОБА_3 Він, як голова сільської ради неодноразово намагався врегулювати даний спір, однак сторони не виявляють бажання миритися.

Допитаний в залі засідання свідок ОСОБА_10, який є чоловіком позивача, а також братом відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5 пояснив суду, що він проживає в житловому будинку, який успадкував від ОСОБА_11В, за якою здійснював догляд. До цього житлового будинку він весь час користувався дорогою, яка проходить через земельну ділянку свого батька ОСОБА_6, а на даний час згідно документації користувачем цієї земельної ділянки є його сестра ОСОБА_6. Машиною він підїздив до гаража, а далі ішов пішохідною стежкою,а бо перевозив необхідні речі за допомогою коня чере земельні ділянки сестер. У 2014 році зазначений житловий будинок він подарував своїй дружині ОСОБА_1 З цього часу і виник спір за дорогу, оскільки його дружина не сподобалася сестрам. Спочатку вони перекрили дорогу, замінили деревяні ворота на металеві, поставили замок та сітку, а в подальшому перекрили і пішохідний прохід. На даний час його сімя не має можливості щось привезти додому, а до центральної дороги вони ходять через господарство ОСОБА_12, які тимчасово дозволили це робити, однак там можна тільки пройти. Жодного іншого шляху дла облаштування підїзної дороги до їхнього господарства не має.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він є жителем цього ж присілку в с. Голошино, що і ОСОБА_1 та з сторонами по справі він перебуває у нормальних стосунках. Про те, що ОСОБА_10П та його сімя до недавного часу користувалися спірною дорогою, що пролягає через земельну ділянку відповідачки йому достовірно відомо, так як він має у своєму користуванні вантажний автомобіль, яким неодноразово привозив на прохання ОСОБА_10 дрова, які довозив до бужарки, а дальше вони довозоили їх конем, машина туди не їхала, бо дуже стрімко.

Свідок ОСОБА_14, що є тіткою сторін по справі також ствердила, що дорога про яку йдеться в позові, була завжди, нею користувалися не тільки сімї ОСОБА_10, а й жителі прис. Каптарга. На даний час дорога повністю перекрита, а іншої дороги до господарства ОСОБА_1- не було і немає.

Батько сторін по справі ОСОБА_6 судув пояснив, що між дочками та дружиною сина виникла сварка, після чого остання перекрила воду, закрила криницю на ключ, і сказала, що не відкриє поки вони не дадуть їм дорогу через свої земельні ділянки. Зазначив, що син завжди безперешкодно користувався дорогою, але підїзна дорога була тільки до їхнього господарства, а далі лише пішохідна стежка.

Свідок ОСОБА_15В, колишній сільський голова с. Гринява суду пояснив, що від господарства ОСОБА_6 до господарства спадкодавця ОСОБА_11, на даний час ОСОБА_1 пролягала пішохідна стежка.Прохід по зазначеній стежці був вільним, по ній до центральної дороги проходили і люди з інших присілків.

Свідок ОСОБА_16, яка є старшою сестрою сторін по справі пояснила, що невістка позивач по справі перекрила воду, якою користувався батько та її сестри, на даний час вони не мають води та змушені носити її від сусіда. Зазначила, що такої дороги, щоб могла проїхати машина через господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ніколи не було, а булла тільки стежка.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що сімя позивача ОСОБА_1 на даний час дійсно користується проходом до свого господарства через земельну ділянку, яку його дружина успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_17, так як дорогу, якою вони постійно кристувалися перекрила ОСОБА_3 Ствердив, що по їхньому господарству ніколи не проходила дорога до земельної ділянки, яка на даний час належить ОСОБА_1

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданихм відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду вважаючи, що відповідач ОСОБА_3 безпідставно не надає їй право земельного сервітуту, чим порушує її інтереси і права, які підлягають до судового захисту.

Встановлено, що позивачка є власницею земельної ділянки, площею 0.25 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Голошино, прис. Тарночки Верховинського району Івано-Франківської області, кадастровий номер :01:001:0283.

Також судом, без заперечень з боку сторін було встановленощо вони дійсно є власниками суміжних земельних ділянок, а також є родичами, зокрема, позивач є дружиною рідного брата відповідачки ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_10 Вищезазначені фактичні обставини по справі, які визнанні сторонами, підтверджуються також наданими сторонами письмовими доказами (а.с.8,9-10, 11,12, 54-55, 56-81).

Даний спір між сторонами з приводу відсутності проїзду/проходу до належної ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,25 га, що в с. Голошино, прис. Тарночки Верховинського району Івано-Франківської та можливості і права на встановлення земельного сервітуту з правом такого проїзду через належну відповідачу земельну ділянку площею 0,2433 триває близько двох років.

Із виданої виконкомом Голошинської сільської ради довідки за вих.№ 82 від 06.07.2016 видно, що земельні присадибні ділянки, через які буде здійснюватися підїзд від дороги загального користування до ділянки ОСОБА_10 (чоловік позивача) належать ОСОБА_3 та ОСОБА_3 Т.П. Іншої підїзної дороги з інших сторін зробити неможливо (а.с.13).

Відповідно до листа Верховинської РДА №Д-334 від 23.05.2016 видно, що ОСОБА_10 звертався із заявою щодо вирішення спірного питання користування дорогою, яка проходить через земельну ділянку його батька ОСОБА_6 та спеціалістами агропромислового розвитку райдержадміністрації йому рекомендовано звернутися до сесії Голошинської сільської ради та отримати рішення про влаштування підїзду до земельної ділянки або заключити договір сервітуту (платного або безоплатного) для влаштування дороги. В разі недосягнення згоди рекомендовано звернутися до суду (а.с. 18).

Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Стаття 99 ЗК України передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на велосипеді;

б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху;

в)право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій;

г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному шляху;

ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

з) інші земельні сервітути.

Згідно ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно зі ст. 402 ЦК сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Таким чином, земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.

Системний аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку, що сутність права на чужу річ полягає у встановленні спеціального режиму щодо речі та наданні володільцю цього майна особливого статусу щодо користування ним. При цьому, таке користування завжди повинно бути за своїм обсягом меншим, ніж залишкове користування власника обслуговуючої речі.

Пленум ВСУ в п. 22-2 Постанови № 7 від 16.04.2004р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" зазначив, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

В п. 38 Постанови № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ розяснив, що в силу вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза.

У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звернулася до суду, стосовно обмеженого користування чужим майном.

В цьому ж пункті зазначено, що сервітут, який встановлюється, повинен бути найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

З метою зясування питання щодо необхідності та можливості встановлення земельного сервітуту, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 було призначено по справі земельно-технічну експертизу для встановлення експертом можливості влаштування дороги без обтяження земельним сервітутом земельних ділянок відповідачів.

Як вбачається із висновку № 035/БЗ-16 судової земельно-технічної експертизи від 24.02.2017 експертом визначено два варіанти можливого способу облаштування дороги (пішохідної стежки) до господарства ОСОБА_1:1) з сервітутним обтяженням земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_18, що в прис. Тарночки с. Голошино Верховинського району, шляхом накладення сервітутного обтяження по землевласності ОСОБА_3 та землекористуванні ОСОБА_18 та 2) з сервітутним обтяженням земельної ділянки ОСОБА_3, що в прис. Тарночки с. Голошино Верховинського району, шляхом накладення сервітутного обтяження по землевласності ОСОБА_3 При цьому експертом у висновку зазначено, що облаштування підїзної дороги за варіантом №2 буде порушенням ДБН та інженерно-будівельної оцінки території, з неможливістю її використання(а.с. 106-134).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 підтвердив висновки судової земельно-технічної експертизи від 24.02.2017 та надав їм належне обгрунтування. Зазначив, що при виїзді на місце знаходження господарств сторін, дійсно встановлено необхідність облаштування підїзної дороги до господарства ОСОБА_1 Зокрема, свій висновок щодо першого варіанту облаштування дороги (пішохідної стежки) до господарства ОСОБА_1 обґрунтував тим, що під час вивчення генерального плану забудови населеного пункту прис. Тарночки в с. Голошино та технічної документації на забудову (акту відводу і забудови) ним встановлено, що існує запроектована підїзна дорога до господарства позивача ОСОБА_1М (західна сторона) . В будівельному плані на забудову спадкодавця позивача ОСОБА_9 районною архітектурою вказано підїзну дорогу (заїзд) до господарства із західної сторони, що проходить по землекористуванні ОСОБА_18 а не з північної, як вказано в робочих матеріалах приватизації. Генеральним планом населеного пункту та жодним із представлених документів з північного напрямку облаштування проїзду до будинковолодіння ОСОБА_1 в прис. Тарночки с. Глошино не заплановано. Другий варіант сервітутного обтяження він вважає неможливим та таким, що не відповідає нормативам ДБН. Під час огляду обєкту, ним розглянуто особливості місцевого рельєфу в питанні можливого облаштування повноцінної дорги в будь-яку пору року до господарства позивача по ділянці відповідача ОСОБА_3 та враховуючи складний рельєф (схил) він вважає, що таке облаштування, станом на даний час є неможливим з урахуванням інженерно-будівельної оцінки території. Таке облаштування не відповідатиме нормативам ДБН 360-92 "Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень". Крім цього, вказав, що при облаштуванні підїзної дороги до господарства ОСОБА_1, враховуючи ширину земельної ділянки ОСОБА_3, 13,30 м, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд будівництво відповідача на цій земельній ділянці стане неможливим, оскільки це суперечить архітектурним нормам. Будь-які зменшення мінімально допустимих площ проїзду неприпустимі, як із сторони ДБН архітектурних вимог, пожаробезпечних так і з санітарних, що унеможливлює подальше використання земельної ділянки за цільовим призначенням (мінімальна ширина якої повинна становити =12,50м). Зазначив, що на даному участку можливе облаштування лише стежки-проходу шириною 2,0 м.

Суд не бере до уваги запропонований експертом 1 варіант можливого способу облаштування дороги, оскільки він фактично не вирішує спір по суті, позивачем така вимога не ставилася та землекористувачі суміжної земельної ділянки, яка належала ОСОБА_18 до участі у справі, в якості відповідачів не залучалися.

Таким чином, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність та підставність позовної вимоги ОСОБА_1 в частині надання їй права проходу та проїздучерез земельну ділянку, користувачем якої є відповідачка від центральної дороги до залізних воріт, оскільки без обтяження земельної ділянки таким сервітутом захистити право позивача в інший спосіб неможливо. Позовну вимогу в частині встановлення права проходу та проїзду від залізних воріт до земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу слід задовольнити частково, встановивши на цій частині земельної ділянки, яка знаходиться в користування відповідача безоплатний постійний земельний сервітут тільки виді права проходу, шириною 2,0 м, довжиною 39,42 м., площею 78,84 м.кв., що не суперечить ДБН 360-92 "Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень".

Встановлення земельного сервітуту саме в такому вигляді є обґрунтованим, так як він відповідає цільовому призначенню суміжних земельних ділянок та забезпечить нормальне господарське використання позивачем своєї земельних ділянки, а з іншого боку, такий вид сервітуту буде найменш обтяжливим для відповідача та не порушить права відповідача щодо користування, володіння та розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 98-100 Земельного Кодексу України, ст.ст.395, 401, 402, 404 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_1 та членам її сімї постійний безоплатний земельний сервітут у вигляді проходу та проїзду на транспортному засобі через земельну ділянку, що знаходиться в прис. Тарночки с. Голошино Верховинського району, користувачем якої станом на 02.06.2017 є ОСОБА_3 по наявному шляху шириною від 3,20 м до 3,50 м, довжиною 81,40 м, площею 273,0 кв. м. від центральної дороги до залізних воріт встановлених відповідачем, відповідно до другого варіанту експертного висновку №035/БЗ-16 від 24.02.2017 та у вигляді проходу через земельну ділянку, що знаходиться в прис. Тарночки с. Голошино Верховинського району, користувачем якої станом на 02.06.2017 є ОСОБА_3 по наявному шляху шириною 2,00 м, довжиною 39,42 м., площею 78,84 м.кв. від залізних воріт , встановлених відповідачем до земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору та 1800,00 грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Верховинський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Р.І. Атаманюк