Провадження № 2/127/1002/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.

при секретарі Конецул О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в серпні 2016 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивований тим, що 16.04.2016 року у м. Вінниці по вул. К. Маркса, 3 сталася дорожньо транспортна пригода за участю ОСОБА_2, який керував транспортним засобом марки «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1, який повертаючи ліворуч, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, чим створив аварійну ситуацію.

За кермом належного ОСОБА_1 автомобіля НОМЕР_3, знаходився її чоловік ОСОБА_3, який зрозумівши, що зіткнення із автомобілем відповідача уникнути буде неможливо, здійснив екстрене гальмування та різко викрутив кермо в право, для уникнення ДТП, в результаті відбувся наїзд на дерево та паркан, що спричинило пошкодження автомобіля.

Постановою Вінницького міського Вінницької області від 10.05.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_4, постановою Вінницького міського суду Вінницької області, було закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 259Е-04/16 від 16.05.2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля НОМЕР_4.

19.04.2016 року ОСОБА_1. звернулася до ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування.

25.07.2016 року ПАТ «УПСК» було прийнято рішення про виплату на її користь страхового відшкодування в розмірі 49500,00 грн. за договором обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5110919 від 29.04.2015 року, у звязку із настанням страхового випадку, а саме пошкодження транспортного засобу Mercedes-Benz Е220», д.н.з. НОМЕР_5, внаслідок ДТП, що сталася 16.04.2016 року.

У звязку з вищевикладеним позивач звернулася до суду та просила сягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану їй майнову шкоду у розмірі 144535,68 грн. та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підтсав, виклдаених в позовній заяві.

Відповідач заперечив проти задоволення позову, надавши суду заперечення.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що 16.04.2016 року о 10:55 год. в м. Вінниці по вул. К. Маркса, 3 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1, повертаючи ліворуч, не надав перевагу в русі автомобіля НОМЕР_2, чим створив аварійну ситуацію.

За кермом належного ОСОБА_1 автомобіля НОМЕР_4, знаходився ї чоловік ОСОБА_3, який, зрозумівши, що зіткнення із автомобілем відповідача уникнути буде неможливо, здійснив екстрене гальмування та різко викрутив кермо в право, для уникнення ДТП, в результаті відбувся наїзд на дерево та паркан, що спричинило пошкодження автомобіля.

Постановою Вінницького міського Вінницької області від 10.05.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. на користь держави.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12.10.2016 року провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_4 закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У цьому зв'язку суд зауважує, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, така постанова є обов'язковою для суду в частині з'ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає з обставин справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування, на що неодноразово у своїх рішеннях звертали увагу Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Внаслідок протиправних дій відповідача автомобіль позивача отримав пошкодження, перелік яких наведено у ремонтній калькуляції від 16.05.2016 року.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної безпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З висновку експерта від 21.03.2017 року № 3496/3497/16-21 вбачається, що згідно наданих матеріалів справ величина швидкості руху автомобіля НОМЕР_6, яка була затрачена на виконання роботи руху у загальному стані 16.3 метри згідно схеми ОМП визначається рівною біля 52.2 54.5 км/год. Така як частина енергії була затрачена при зіткненні автомобіля з деревом, фактична швидкість руху автомобіля ОСОБА_5 д.н. НОМЕР_5 на час початку розвитку події ДТП складала величину не менше вказаної розрахункової. Так як не було надано на дослідження автомобіль, експертним шляхом визначити величину швидкості руху даного автомобіля, яка була затрачена а утворення пошкоджень від зіткнення з деревом не визнається за можливе. В умовах даної пригоди якщо автомобіль ДЕО почав рух по смузі руху автомобіля ОСОБА_5 на відстані меншій 40,6 42,2 метри, то водій ОСОБА_4 не буде мати технічної можливості зупинити, керований ним автомобіль, до смуги руху автомобіля ДЕО шляхом термінового гальмування при виконанні ним технічних норм вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. При цьому він знаходитися в аварійній ситуації. В умовах аварійної ситуації дії водіїв не регламентуються технічними вимогами ПДР України та можуть регламентуватися нормами п. 2.14. «е» ПДР України, текст норм яких наведений у дослідницькій частині. Без дослідження автомобіля ОСОБА_5, д.н.з. НОМЕР_5 на час скоєння пригоди дати відповідь на питання: «Чи був технічно справним автомобіль, яким керував ОСОБА_4 на момент аварії?» не є можливим.

Приймаючи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, відповідно ст. 1188 ЦК України, повинен нести відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду з його вини в наслідок ДТП.

Таким чином, обовязок відшкодувати позивачеві матеріальну шкоду покладається на відповідача, оскільки він керував автомобілем НОМЕР_7.

Вина відповідача доводиться постановою Вінницького міського Вінницької області від 10.05.2016 року, яким останнього визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. на користь держави.

Пунктом 32.7 статті 32 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Натомість у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, міститься поняття «втрата товарної вартості транспортного засобу», а поняття «втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу» не використовується.

Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону, статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Матеріалами справи встановлено, що дії відповідача є неправомірними, зокрема останнім було допущено порушення Правил дорожнього руху; наявний безпосередній причинно-наслідковий зв'язок протиправних дій та негативних наслідків, що проявилось у пошкодженні автомобіля, встановленою є також вина відповідача, що підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області.

Судом встановлено, що 25.07.2016 року ПАТ «УПСК» було прийнято рішення про виплату на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 49500,00 грн. за договором обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5110919 від 29.04.2015 року, у звязку із настанням страхового випадку, а саме пошкодження транспортного засобу Mercedes-Benz Е220», д.н.з. НОМЕР_5, внаслідок ДТП, що сталася 16.04.2016 року.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно висновку експерта № 6756/17-21 від 05.12.2017 року матеріальний збиток завданий власнику автомобіля НОМЕР_3, 1997 року виготовлення внаслідок ДТП, становить 66665,66 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_1, з врахуванням виплаченою страховою компанією ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» 49500,00 грн., в розмірі 17165,66 грн.

При цьому суд в основу судового рішення кладе суму матеріального збитку, визначеного судовою експертизою як одним із доказів, а не висновком експертного товарознавчого дослідження.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 171 грн. 65 коп. Також з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в сумі 1386,00 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 21, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 18, 19, 76-78, 81, 82, 89,141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_8, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_9, виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 12.05.2003 року, завдану майнову шкоду в розмірі 17165 (сімнадцять тисяч сто шістдесят пять) гривень 66 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 171 (сто сімдесят одну) гривню 65 копійок та витрати за проведення експертизи в сумі 1386 (одна тисяча триста вісімдесят шість) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя