Провадження №22-ц/772/2659/2017 Головуючий у суді першої інстанції Король О. П.
Категорія: 9 Доповідач :Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 рокуСправа № 145/145/17м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К., секретар - Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль, -

встановила:

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом в якому просила визнати право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб Renault Magnum 440.19. 2006 року випуску, н.д.р. НОМЕР_1; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 транспортний засіб Renault Magnum 440.19. 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Renault Magnum 440.19, 2006 року випуску, серійний номер НОМЕР_5, д.н. НОМЕР_1.

На початку січня 2017 року її чоловік ОСОБА_7 запропонував організацію перевезення вантажу на даному автомобілі. ОСОБА_7 знайшов особу, яка може надати відповідні послуги з перевезення - ОСОБА_3

З метою законного використання автомобіля для здійснення перевезень, 10.01.2017 року позивач посвідчила у приватного нотаріуса довіреність на ім'я ОСОБА_3 та передала текст довіреності чоловіку для наступної передачі ОСОБА_3 Транспортний засіб після цього був також переданий ОСОБА_3 разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, а тому позивач вирішила зв'язатись із ОСОБА_3 з метою вирішення питання про повернення їй належного транспортного засобу.

06.02.2017 року позивач скасувала видану нею довіреність, проте віднайти належний їй транспортний засіб не має можливості.

Позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 звертався до сервісного центру МВС у Вінницькій області з метою вчинення реєстраційних дій щодо спірного транспортного засобу, що змусило позивача звернутись із цим позовом до суду з метою попередження порушення свого права власності, а також з метою повернення у своє розпорядження належного їй майна, оскільки вона не бажає припинення свого права власності на дане майно.

У березні 2017 року третя особа у справі ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу від 14.01.2017 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої, діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом 10.01.2017 року,; просив визнати за ОСОБА_5 право власності на транспортний засіб Renault Magnum 440.19, 2006 року випуску, серійний номер НОМЕР_5, номер державної реєстрації НОМЕР_1, знятий з обліку 12.01.2017 року.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 14.01.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3, було укладено Договір купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу було укладено в простій письмовій формі.

Згідно з п. 1.1. даного договору, продавець зобов'язався передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити вартість спірного транспортного засобу - Renault Magnum 440.19, д.н. НОМЕР_1, який був знятий з обліку 12.01.2017 року, у стані та за ціною, згідно з умовами цього договору.

Цього ж дня було складено Акт приймання-передачі.

Відповідно до п. 2.5. Договору, в момент підписання даного Договору, проведення повного розрахунку за даним Договором та підписання Акту приймання-передачі продавець передав покупцю свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від об'єкта договору, визначеного у п. 1.1. даного Договору.

При цьому підпис сторін у цьому Договорі свідчить про передання продавцем та прийняття покупцем вказаних документів, ключів та об'єкту договору у користування.

На виконання вимог договору 14 січня 2017 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, видане Центром 0541 від 13.11.2015 року та ключі від транспортного засобу.

Того ж дня ОСОБА_3, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2, видав на його ім'я довіреність на право керування та розпорядження автомобілем, щоб в подальшому ОСОБА_5 переоформив право власності на даний автомобіль.

На початку лютого 2017 року ОСОБА_5 звернувся в Територіальний сервісний центр 0541 для оформлення права власності на транспортний засіб, але у проведенні даної процедури йому було відмовлено, оскільки 06 лютого 2017 року було припинено дію довіреності, виданої ОСОБА_3 на його ім'я 14.01.2017 року та крім того йому було повідомлено, що на вказаний автомобіль накладено арешт, згідно з ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.02.2017 року.

Після цього, з метою отримання пояснень ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_3, який повідомив, що попередній власник автомобіля - ОСОБА_2 відкликала довіреність, видану на ім'я ОСОБА_3 з невідомих йому причин.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_5 звернувся до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на транспортний засіб «Renault» модель Magnum 440.19, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1, знятий з обліку 12.01.2017 року, знак для разових поїздок НОМЕР_6. В задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позов задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, суд не звернув уваги на затверджений Постановою Кабінету Міністрів України Порядок здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери; суд у рішенні посилається на розписку про отримання коштів, проте вона не може бути доказом укладення договору купівлі-продажу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2017 року суду залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_5.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.01.2017 року ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 було видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. за реєстром № 44.

Вказаною довіреністю ОСОБА_3 уповноважено розпоряджатись транспортним засобом марки Renault модель Magnum 440.19, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_7. Термін дії довіреності встановлено до 10.01.2018 року.

14 січня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, від імені якої на підставі вказаної довіреності діяв ОСОБА_3, було укладено Договір купівлі-продажу спірного автомобіля.

14 січня 2017 року було складено Акт приймання-передачі.

На виконання умов договору, ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, видане Центром 0541 від 13.11.2015 року та ключі від спірного транспортного засобу.

14.01.2017 року ОСОБА_3, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2, видав на ім'я ОСОБА_5 довіреність на право керування та розпорядження автомобілем.

Відповідно до розписки від 14.01.2017 року ОСОБА_3 отримав повну суму коштів від ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 14.01.2017 року спірного транспортного засобу.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення договору купівлі-продажу автомобіля довіреність, видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 була чинною, а тому він діяв в межах повноважень за довіреністю, отже вимоги її первісного позову є необґрунтованими.

Частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5 виконав всі умови укладеного договору купівлі-продажу, а тому є власником спірного автомобіля. Вимоги ж про визнання договору дійсним не підлягають задоволенню, оскільки даний договір є дійсним відповідно до норм ЦК України.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

При вирішенні вимог ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнання права власності на спірний автомобіль слід керуватись правовою позицією викладену у Постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-688цс15 в якій йде мова про наступне.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажом транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» № 941 від 18.11.2015 року, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, зокрема, є укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Як встановлено судами, 10 січня 2017 року ОСОБА_2 довіреністю уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатись (на свій розсуд продати, обміняти, здати в оренду, позичку) спірним транспортним засобом. Дана довіреність видана з правом передоручення зазначених повноважень іншим особам. Строк дії довіреності - один рік.

14 січня 2017 року в простій письмовій формі між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі згаданої довіреності, був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля.

Місцем складання даного договору - м. Вінниця. Даний договір підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_5

В цей же день ОСОБА_3 та ОСОБА_5 склали Акт приймання - передачі спірного автомобіля, яким ОСОБА_3 передав спірний автомобіль ОСОБА_5

В цей же день ОСОБА_3 видав довіреність (передоручив) ОСОБА_5 на розпорядження спірним автомобілем, в т.ч. з правом керувати, представляти інтереси ОСОБА_2 з питань експлуатації та відчуження спірного автомобіля тощо.

В даному випадку ОСОБА_5 просить визнати договір дійсним, з тих підстав, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівля-продажу.

Позовна вимога ОСОБА_5 про визнання дійсним вищезгаданого договору купівлі-продажу не підлягає задоволенню, оскільки, договір може бути визнано дійсним лише з підстави, передбаченої ст. 220 ЦК України - якщо правочин повністю або частково виконаний однією зі сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, тоді суд відповідно до п. 2 ст. 220 ЦК за вимогою сторони, що виконала правочин, може визнати його дійсним.

В даному випадку сторони договору не мали намір укладати договір купівлі-продажу автомобіля з подальшим його нотаріальним посвідченням, отже, наслідки ст. 220 ЦК України цій ситуації не застосовуються.

Як роз'яснюється в згаданій вище Постанові ВСУ (справа № 6-688цс1), правова позиція у якій є обов'язковою до застосування судами, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, (серед інших зазначених в даному в пункті документів) укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу, (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

В даному випадку договір, на підставі якого, ОСОБА_5 просить визнати право власності на спірний автомобіль, був укладений в простій письмовій формі і не в сервісному центрі МВС та укладений без присутності адміністратора такого органу.

Також колегія суддів керується ст. ст. 638, 639, 650 ЦК Україна, відповідно до яких, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Особливості укладання договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюється відповідними актами цивільного законодавства.

Порядок укладення договорів купівлі-продажу автомобілів передбачений згаданим Порядком реєстрації автомобілів… і описаний судом вище, цієї форми сторони не дотримались, отже, договір є неукладеним, а за фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов'язків. Отже, в даному випадку, не можна розглядати як підставу для набуття права власності за договором, і як наслідок, всі наступні дії, а саме складання Акту прийому-передачі майна за договором, передача коштів за придбаний автомобіль теж не несуть юридичних наслідків.

Враховуючи згадану правову позицію ВСУ та беручи до уваги порядок реєстрації автомобілів придбаних за договорами купівлі-продажу укладеними між фізичними особами, колегія суддів прийшла до висновку, про те що договір купівлі-продажу, укладений не в порядку, який передбачений чинним законодавством, а отже, договір, який є неукладеним, не може бути підставою для визнання права власності на спірний автомобіль, а тому відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_5 права власності на спірний автомобіль.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на спірний автомобіль.

Фактично, ОСОБА_5 керував спірним автомобілем не на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений з порушенням норм чинного законодавства, а на підставі довіреності, виданої ОСОБА_3, який діяв в інтересах ОСОБА_2 в порядку передоручення, право на яке надано ОСОБА_2 довіреністю від 10 січня 2017 року.

Судами встановлено та підтверджено витягом з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) (а.с. 9) довіреність на ім'я ОСОБА_3 видана ОСОБА_2 10.01.2017 року та за заявою ОСОБА_2 дію цієї довіреності припинено 06.02.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 249 ЦК України, особа, яка видала довіреність може в будь який час скасувати довіреність або передоручення.

Представництво за довіреністю припиняється, (крім інших випадків) у разі скасування довіреності особою, яка її видала (ч. 1 ст.248 ЦК України).

З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення (ч. 2 ст. 248 ЦК України).

Отже, з 06.02.2017 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 позбавлені права діяти від імені ОСОБА_2 щодо розпорядження спірним автомобілем, в т.ч. керування ним.

За нормою ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Встановлено, що ОСОБА_5 володіє спірним транспортним засобом, що не заперечував в судовому засіданні його представник, який стверджує, що ОСОБА_5 придбав даний автомобіль у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу.

В розумінні ч. 1 ст. 397 ЦК України, ОСОБА_5 є володільцем чужого майна, яка фактично тримає його у себе.

Право володіння у ОСОБА_5 виникло на підставі довіреності виданої ОСОБА_3, що відповідає змісту ст. 398 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 399 ЦК України, право володіння припиняється, (крім іншого) у разі витребування майна від володільця власником майна.

ОСОБА_5 на час вирішення спору володіє спірним транспортним засобом без законних на те підстав, оскільки довіреність скасована власником спірного майна.

В даному випадку, ОСОБА_10, скасувавши видану нею довіреність, вимагала повернути їй спірний автомобіль.

Відповідно до ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього права власності.

У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 не набув права власності на спірний автомобіль за договором купівлі-продажу укладений з ОСОБА_3, і він являється недобросовісним володільцем цього автомобіля, колегія суддів прийшла до висновку, що позов ОСОБА_2, як власника цього транспортного засобу, в частині витребування автомобіля у ОСОБА_5, підлягає задоволенню.

В задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спірний автомобіль за останньою та про витребування спірного автомобіля з незаконного володіння у ОСОБА_3 слід відмовити з наступних підстав.

По-перше, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 була власником спірного транспортного засобу, і ОСОБА_8 не оспорював та не заперечував її право, а ОСОБА_2 в свою чергу не стверджувала про втрату правовстановлюючих документів на автомобіль, що є необхідними умовами для застосування норм ст. 392 ЦК України, суть якої розкрита вище. Крім цього, відмовляючи в задоволенні вимог позову ОСОБА_5 про визнання права власності за ним, підстав для повторного визнання за ОСОБА_2 права власності не має.

По-друге, судом встановлено, що спірним автомобілем на час розгляду справи володів не ОСОБА_8, а ОСОБА_5, в якого і необхідного витребувати даний автомобіль. Підстави для витребування спірного автомобіля у ОСОБА_8 відсутні.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір неправильно застосував норми матеріального права, так як не застосував закон, який підлягає застосуванню, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення.

Оскільки апеляційним судом ухвалено нове рішення, то підлягають розподілу судові витрати, а саме, судовий збір, і, враховуючи часткове задоволення вимог ОСОБА_2, підлягає стягненню на її користь з ОСОБА_5 судовий збір сплачений нею.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_5 (проживаючого у АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (проживаючої у АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_4) автомобіль марки Renault Magnum 440.19, 2006 року випуску, серійний номер НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_1.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 10820 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий: Сало Т.Б.

Судді: Копаничук С.Г.

Медвецький С.К.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.