АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_2 плюс» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_2 плюс», ОСОБА_4 Григоірвни, треті особи: ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство «Седбанк», про припинення іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив припинити іпотеку квартири № 112 житловою площею 52,8 кв.м і загальною 84,1 кв.м в будинку під літ. «А-5» по проспекту Карла Маркса, 20, в м. Дніпропетровську (нині проспект Д. Яворницького у м. Дніпрі), яка зареєстрована 26 травня 2006 року в Державному реєстрі іпотек під № 3261531 на підставі укладеного 10 травня 2006 року ОСОБА_3 іпотечного договору № 0301/0506/88-352-Z-1 з АКБ «ТАС-Комерцбанк», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із записом в реєстрі за № 14, про що внести запис до Державного реєстру речових прав на рухоме майно та їх обтяжень, а також скасувати заборону відчуження цієї квартири.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та ухвалено: припинити іпотеку квартири № 112 житловою площею 52,8 кв.м і загальною 84,1 кв.м в будинку під літ. «А-5» по пр-ту Карла Маркса, 20, в м. Дніпропетровську (нині пр-т Д. Яворницького у м. Дніпрі), яка зареєстрована 26 травня 2006 року в Державному реєстрі іпотек під № 3261531 на підставі укладеного 10 травня 2006 року ОСОБА_3 з АКБ «ТАС-Комерцбанк» іпотечного договору № 0301/0506/88-352-Z-1, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із записом в реєстрі за № 14 та стягнути із ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 551,20 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із зазначим рішенням ТОВ «Факторингова компанія «ОСОБА_2 плюс» в апеляційній скарзі просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення цим вимогам закону не відповідає.

Так, судом встановлено, що 16 травня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонастпуник якого був ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 0301/0506/88-352, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 82500 доларів США на строк з 16 травня 2006 року по 15 травня 2011 року та сплатою відстоків у розмірі 14% річних (а.с. 5-7).

16 травня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 0301/0506/88-352-Z-1, згідно з умовами якого ОСОБА_3 в рахунок забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним кредитним договором передав в іпотеку Банку свою квартиру № 112, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр-т Карла Маркса, 20. (а.с. 9).

Крім того встановлено, що згідно із договором про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» та умов цього договору, останній набув разом із відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором, первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору (а.с. 64-73).

Як вбачається з матеріалів справи Боржник ОСОБА_6 померла 17 червня 2008 року (а.с. 25), а після смерті її прийняла спадщину ОСОБА_4, якій державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори 05 березня 2009 року, 12 червня 2009 року та 29 липня 2009 року видано свідоцтва про право на спадщину зазнаконом, а саме на: автомобіль Mercedes-Benz 320, 2000 року випуску, грошових внесків з належними відсотками, що знаходяться у ПАТ КБ «ПриватБанк» та 33% долі у статутному фонді від установчого фонду ТОВ «ПРОМФОСФОГІПС» (а.с. 24-28)

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року у справі № 201/835/16-ц за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ТОВ «ФК «ОСОБА_2 плюс» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання звільнити житлове приміщення та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, суд ухвалив: усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні майном шляхом зобовязання ТОВ «ФК «ОСОБА_2 плюс» звільнити квартиру АДРЕСА_1 та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ТОВ «ФК «ОСОБА_2 плюс», з тих підстав, що Боржник ОСОБА_6 померла, а ОСОБА_3 факторингова компанія не повідомляла про відступлення прав вимоги. (а.с. 20-23).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що до боржника ОСОБА_4 вимоги ПАТ «Сведбанк» належним чином не предявило та укладаючи договори факторингу та відступлення прав за іпотечним договором не отримало у позивача згоди відповідно до приписів ст. 205, 521 ЦК України на забезпечення виконання кредитного зобовязання спадкоємцями боржника, тобто новим боржником, а тому в силу ст. 17 Закону іпотека спірної квартири підлягає припиненню.

Разом з цим з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Отже, правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. На відносини з права застави не поширюються норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки, оскільки іпотека за правовою природою є заставою, та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом.

Статтею 575 ЦК України іпотека прямо визначена окремим видом застави.

Підстави припинення права застави визначені статтею 593 ЦК України, а щодо іпотеки, як її окремого виду, також і статтею 17 Закону України «Про іпотеку», серед яких не наведено посилань на припинення іпотеки внаслідок смерті боржника.

Оскільки підстави припинення іпотеки, як окремого виду забезпечення виконання зобовязання, безпосередньо врегульовані окремими нормами цивільного закону, суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобовязання незалежно від ступеня їх подібності в суті відносин чи найменуванні сторін, у звязку з чим позовні вимоги є безпідставними.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодекам, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч.1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений нормами України.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи до: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

А статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування мольної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, звертаючись до суду із позовною заявою позивач ОСОБА_3 просив припинити іпотеку квартири АДРЕСА_2 (нині проспект Д. Яворницького у м. Дніпрі), проте, як зазначалося вище, 16 травня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 0301/0506/88-352-Z-1, тобто між сторонами було укладено саме договір, але позивач не ставив питання про припинення договору іпотеки, у звязку з чим колегія суддів вважає, що спосіб такого захисту права, який поставлений позивачем, законом не передбачено, у звязку з чим позивачем обрано неправильний спосіб захисту.

Проте суд першої інстанції на вказане увагу не звернув та помилково прийшов до висновку про задоволення позову, у звязку з чим колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову .

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на користь відповідача документально підтверджені судові витрати, які були понесені у звязку з подачею апеляційної скарги в сумі 606 грн. 32 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_2 плюс» задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_3 неа користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_2 плюс» судовий збір в сумі 606 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_8