Номер провадження: 22-ц/785/3156/17
Номер справи місцевого суду: 495/543/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 лютого 2016 року,

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь: 1) заборгованість по аліментам у розмірі - 33 851,46 грн.; 2) неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі - 861 109,85 грн..

ОСОБА_4 позовні вимоги обґрунтовувала тим, що заборгованість по аліментам та пеня за прострочення їх сплати виникла у звязку з невиконанням відповідачем рішенням суду про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.02.2016 р. позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає за адресою - АДРЕСА_1, номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4 заборгованість по аліментам на утримання дітей доньки ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_2, яка станом на 03.09.2012 р. складає - 33 851,46 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. Просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в стягненні заборгованості по аліментам. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та його представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. У судовому засіданні її представник вважала необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалася на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. У судове засідання, призначене на 23.11.2017 р., не зявилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні неустойки по аліментам ОСОБА_4 не оскаржено, а тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України його законність та обґрунтованість в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам діючого законодавства рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості по аліментам, суд першої інстанції виходив з того, що стягнуті рішенням суду аліменти на утримання дітей сплачувалися відповідачем не у повному обсязі з його вини. Про наявність обовязку зі сплати аліментів відповідач знав. Відповідно до складеного державним виконавцем розрахунку заборгованості розмір боргу по аліментам станом на 03.09.2012 р. становить 33 851,46 грн. (а. с. 51 - 53).

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції. Вважає, що цих висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 187, 194 СК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 45, 60, 61, 179 ЦПК України) права.

Встановлено, що на виконанні державної виконавчої служби знаходився виконавчий лист № АЕ-24/2002 р. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 18.02.2002 р. по 15.05.2006 р., а починаючи з 15.05.2006 р. до 03.09.2012 р. на одну дитину в розмірі - 1/3 частини всіх видів заробітку (а. с. 9 10).

Відповідачем не в повному обсязі сплачувались аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості від 21.07.2015 р., наданого старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білгород Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, станом на 03.09.2012 року сума заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_2 становить - 33 851,46 грн. (а. с. 13). Вказаний розмір заборгованості підтверджено розрахунком, який було надано на вимогу апеляційного суду.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу стягнення заборгованості за аліментами.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання.

Якщо за виконавчим листом, предявленим до виконання, аліменти не стягувалися у звязку з розшуком платника аліментів або у звязку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час її виникнення, і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності спору щодо розміру заборгованості за аліментами вона стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення заборгованості за рішенням суду є обґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що суд не встановив за яким виконавчим листом здійснювалося стягнення аліментів, відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам, не встановлено особу дітей, яким сплачувалися аліменти, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з вищевказаних встановлений по справі обставин.

Апеляційна скарга є частково обґрунтованою. Її треба задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по аліментам підлягає скасуванню. В цій частині необхідно ухвалити нове рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 лютого 2016 року в частині стягнення заборгованості по аліментам - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по аліментам відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3