Номер провадження: 22-ц/785/4912/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати право спільної сумісної власності в рівних частках за ним та за відповідачкою на домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позов обґрунтовано тим, що він є онуком відповідачки та проживає з дитинства у будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

За час сумісного проживання позивач здійснив ряд ремонтних та реконструкційних робіт вказаного будинку на суму 261 531грн.

За період з 25.02.2008 року по 16.02.2016 року він збудував гараж, поставив залізні укріплені ворота, утеплив дах, підбив стелю ламінованим ДСП, зробив сходи на горище у 2 склади, встановив вхідні двері, на дворі поклав тротуарну плитку, встановив два великі навіси та альтанку, переробив водопровід, замінив газовий лічильник, побудував вуличний туалет та душ, замінив шифер, замінив двері, вікна та підлогу, поклеїв шпалери, обновив та переобладнав систему обігрівання, замінив каналізацію та водопровід а також газовий котел та насос, облицював плиткою кухню та ванну, встановив унітаз та вмивальник, прибудував кам'яну вітальню та облаштував її, замінив електропроводку, побудував двоповерхову будівлю та повністю її облаштував, встановив сантехніку та електробойлер, провів каналізацію, воду та парове опалення, звів огорожу а також побудував квітники та клумби.

Відповідачка дала усну згоду на проведення вказаних робіт та обіцяла після закінчення ремонту та реконструкції привести у відповідність технічну документацію на будинок, однак в подальшому відмовилася це зробити.

В результаті реконструкції та капітального ремонту у будинку було збільшено житлову площу, побудовані нові та збільшено площу існуючих надвірних споруд, переобладнано двір поряд з домоволодінням.

Таким чином домоволодіння на момент розірвання договору довічного утримання від 25.02.2008 року втратило тотожність із тим домоволодінням, на яке відповідачка отримала свідоцтво про право власності від 09.11.2006 року, тобто значно збільшилася його вартість.

Посилаючись на те, що вказане домоволодіння набуто в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї, позивач просив визнати за ним та за відповідачкою право спільної сумісної власності на домоволодіння з надвірними спорудами, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом правильно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 09.11.2006, на праві приватної власності належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, номер запису: 20881 в книзі: 204-263.

Як вбачається з витягу з рішення Виконавчого комітету Іллічівської районної Ради народних депутатів №943 від 16 листопада 1984 року, ОСОБА_4 призначено опікуном над онуками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові, виданого Іллічівським районним відділом ЗАГСу м. Одеси 19 січня 1994 року, ОСОБА_6, що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 перемінив прізвище та по-батькові на «ОСОБА_6» та «ОСОБА_6», про що в книзі реєстрації актів про зміну прізвища, імені та по-батькові 19 січня 1994 року зроблено запис за №5.

Згідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Іллічівської районної Ради народних депутатів 27 жовтня 1995 року, ОСОБА_3., що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 перемінив прізвище на «ОСОБА_3», про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові, 27 жовтня 1995 року зроблено запис за №40.

Судом також встановлено, що 25.02.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_7 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом першої Одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В. та зареєстрований в реєстрі за№7-949.

Відповідно до п. 1 договору довічного утримання від 25.02.2008 року, позивачка передала у власність відповідачам в рівних частинах кожному домоволодіння з надвірними господарчими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та в цілому складається з одного житлового черепашникового будинку, зазначеного на схематичному плані під літерою - «А», загальною площею - 148,6 кв.м., в тому числі житловою площею - 77,0 кв.м., та надвірних господарчих споруд під літерами: «Б» - гараж, «В, Е, Ж, К» - сараї, «Г» - погріб, «З» - убиральня, «И» - душ, «Л» - навіс, І - вимощення, №1, 2 - огорожа, розташованих на земельній ділянці розміром 1442 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні.

Зазначене домоволодіння належить відчужувачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 09.11.2006 року НОМЕР_2, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі №204, на сторінці №263, за №20881, реєстраційний №16772254.

Згідно п. 4 даного договору, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, зобов'язались довічно повністю утримувати ОСОБА_4, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зобов'язуються зберігати в її безкоштовному довічному користуванні це домоволодіння.

Пунктом 5 договору передбачено, що вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) сторонами визначена в розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць. Цей договір може бути розірваний за погодженням сторін, а в випадку невиконання умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - в судовому порядку.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, розірвано договір довічного утримання від 25 лютого 2008 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом першої Одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 7-949 та визнано за ОСОБА_4 право власності на домоволодіння з усіма господарчими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та в цілому складається з одного житлового черепашникового будинку, зазначеного на схематичному плані під літерою - «А», загальною площею - 148,6 кв.м, в тому числі житловою площею - 77,0 кв.м, та надвірних господарчих споруд під літерами: «Б» - гараж, «В, Е, Ж, К» - сараї, «Г» - погріб, «З» - убиральня, «И» - душ, «Л» - навіс, «І» - вимощення, №1, 2 - огорожа, розташованих на земельній ділянці розміром 1442 кв.м, яка знаходиться у фактичному користуванні.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що відповідачі по справі ніколи не виконували умови договору довічного утримання, так як зазначено в договорі, якщо ними і проводилися ремонті роботи в будинку, то тільки тому, що вони зі своїми сім'ями постійно проживають в цьому будинку, вони оплачують послуги, які отримують за газопостачання, за електропостачання та інше.

Згідно ст. ст. 319, 368 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014року роз'яснено, що розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Згідно ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Враховуючи, що позивач та відповідачка на момент проведення реконструкції та ремонту у будинку АДРЕСА_1, не були членами сім'ї починаючи з лютого 2008 року, не є вони такими і на сьогоднішній день, оскільки не вели та не ведуть спільного господарства, не пов'язані спільним побутом, не мали та не мають спільного бюджету, не мають взаємних прав та обов'язків, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець