справа №274/5910/16-ц
н/п 2/0274/444/17
З А О ЧН Е Р І Ш Е Н Н Я
22.06.2017 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивує тим, що він, на підставі договору дарування, є власником 44/100 ідеальних частин житлового будинку за вищевказаною адресою. Також в даному будинку зареєстровані з 24.07.2001 року його колишня дружина - ОСОБА_2 та діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4. З 2009 року - після розірвання шлюбу, колишня дружина з дітьми виїхали з квартири, однак з реєстраційного обліку не знялися. Він сплачує комунальні послуги за будинок, через реєстрацію відповідачів, в підвищеному розмірі. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають, тому він змушений звернутися з даним позовом до суду.
Позивач в судове засідання нез'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування на житло, а саме на належномі йому 44/100 ідеальних частин будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74 - 76 ЦПК України. Про причину неявки суд не повідомили. Заяви про розгляд справи в їхній відсутності суду не надали.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України.
В зв»язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.
З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач є власником 44/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору дарування від 16.07.2001 року(а.с. 8).
У вищезазначеному будинку, згідно довідки МК ВЖРЕП № 7 від 27.02.2017 року № 744 зареєстровані відповідачі по справі(а.с. 12, 14).
Згідно акту від 02.03.2017 року комісії МК ВЖРЕП № 7, відповідачі в спірному житлі не проживають більше 8 років(а.с. 13).
Статтею 41 Конституції України, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За правилами положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності до положень ЖК до членів сім"ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину(чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обов"язковою умовою розуміння сім"ї.
Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідачі з 2009 року не користується даним житловим приміщенням, не проживають у ньому, доказів того, що позивач або інші особи, чинилв їм перешкоди у користуванні спірним житлом не надано, також не надано будь-яких доказів про те, що між ними встановлені домовленості щодо користування даним житлом, а тому позовні вимоги, про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, а саме 44/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, яка належать на праві приватної власності позивачу.
У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, оскільки його понесення позивачем підтверджено документально (а.с. 2-3).
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 209, 212, 214 - 215, 224 - 226 ЦПК України, ст.ст. 317, 383, 391, 405 Цивільного Кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право на користування житлом, а саме: 44/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, яка належать на праві власності ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 213.33 грн. судового збору з кожного.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: О.В. Замега