АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/516/17 Справа № 199/6651/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_4, третя особа: Приватне підприємство «Сімор» про звернення стягнення на предмет застави та стягнення штрафу, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року до ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_4, третя особа: Приватне підприємство «Сімор» про звернення стягнення на предмет застави та стягнення штрафу.

ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський ОСОБА_2» в позові до ОСОБА_4, третя особа: Приватне підприємство «Сімор» про звернення стягнення на предмет застави та стягнення штрафу - відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_5 просить скасувати рішення ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 24 липні 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» та Приватним підприємством «Сімор» було укладено кредитний договір №6/К-в у формі поновлювальної лінії з максимальним лімітом у сумі 3 500 000,00 доларів США, з терміном остаточного повернення 23.07.2010 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% річних.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_4, було укладено договір застави № 3 від 21.08.2007 року.

Відповідно до умов якого банку було передано в заставу транспортний засіб ОСОБА_6, 2000 року випуску, шасі № JMZCP19P201138908, реєстраційний номер НОМЕР_1, обтяження зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 5529713.

У подальшому умови даного договору застави №3 від 21.08.2007 року змінювались на підставі договору про зміни №1 від 21.11.2007 року, договору про зміни №2 від 07.02.2008 року, договору про зміни №3 від 26.06.2008 року, договору про зміни №4 від 02.12.2008 року, договору про зміни №5 від 13.02.2009 року, договору №6 про внесення змін від 07.08.2009 року, договору №7 про внесення змін, договору №8 про внесення змін від 06.04.2011 року в частині розміру відсотків річних за користуванням кредитною сумою та строків її повернення.

ОСОБА_3 Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2012 року по справі № 27/5005/4929/2012 з Приватного підприємства «Сімор» було стягнуто на користь банку суму по кредитному договору від 24.07.2007 року № 6/К-в у розмірі 27 900 152,00 гривень, однак до теперішнього часу вищезазначене рішення не виконано та заборгованість за кредитним договором від 24.07.2007 року № 6/К-в не погашено.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

З ч.1 та 7 ст. 20 Закону України Про заставу передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2015 року ОСОБА_4 звертався до суду першої інстанції з заявою про застосування строку давності, в обґрунтування якої зазначав, що позивачем пропущено трирічний строк для звернення до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущено загальний строк на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що підтверджується штампом на поштовому конверті з датою відправки позовної заяви - 06.08.2014 року.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відхилити.

Рішення ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_7