Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 408/2262/17-ц
Провадження № 22ц/782/685/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого судді Стахової Н.В.

Суддів: Авалян Н.М., Кострицького В.В.

за участю секретаря Єгорової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Агро-АВК» про стягнення заборгованості з орендної плати

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом до Фермерського господарства «Агро-АВК» (далі - ФГ «Агро -АВК), обгрунтовуючи його тим, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 13 квітня 2006 року їй на праві приватної власності належить земельна ділянка сільського господарського призначення площею 6,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_2. Зазначену земельну ділянку згідно з договором оренди від 09 січня 2008 року вона передала в оренду ФК «Агро-АВК» строком на 10 років. Відповідач зобов'язався виплачувати щорічно до 31 грудня поточного року орендну плату в розмірі 1,5% від вартості земельної ділянки, а у разі невнесення орендної плати у строки, визначених цим договором сплачувати пеню у розмірі 0,2% від несплаченої суми за кожний день прострочення. Згідно Указу Президента № 725/2008 від 19 серпня 2008 року передбачено, що орендна плата за земельну частку (пай) становить не менш 3% від вартості земельної ділянки. Такий же мінімальний розмір орендної плати за землю передбачений також у п.288.5 Податкового кодексу України, тому вважає, що відповідач не доплатив їй орендну плату відповідно до вимог закону за 2014,2015 та 2016 роки з урахуванням пені загальною сумою 16923,54 гр.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 04 серпня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

У судовому засіданні позивачка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з»явився, надав суду письмову заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості позовних вимог.

Проте, судова колегія не погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка має у приватній власності земельну ділянку площею 6,2000 га, розташованою на території Вільхівської сільської ради Станично - Луганського району Луганської області, що підтверджено копією державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданим 13 квітня 2006 року.

Вказану земельну ділянку позивачка передала в оренду ФК «Агро-АВК» по договору оренди землі від 09 січня 2008 року.

Згідно п.8 Договору, договір укладено на 10 років.

Відповідно до п.9, 11,14 Договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1,5% вартості земельної ділянки в натуральному вигляді сільгосппродукцією та послугами. Орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Розмір орендної плати переглядається кожного року у разі:

Зміни умов господарювання, передбачених договором;

Зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

Погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

в інших випадках, передбачених законом.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,2 (відсотків) несплаченої суми за кожний день прострочки.

Відповідно до відповіді Відділу у Станично - Луганському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 12 квітня 2017 року за № 31-12-0.27-28/112-17 станом на 12 квітня 2017 року вартість земельної частки (паю) складає 20118,33 грн. Застосовано коефіцієнт індексації 4,796 згідно листа Держгеокадастру «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» від 12 січня 2017 року, до показників нормативної грошової оцінки ріллі застосовано коефіцієнт 1, 756 згідно Постанови КМУ від 31 жовтня 2011 року № 1185.

Згідно відповіді ФК «Агро-АВК» від 26 листопада 2017 року № 166 у 2014 році ОСОБА_3 орендну плату не отримувала, оскільки знаходилася в Російській Федерації у Краснодарському краї); за 2015 рік ОСОБА_3 було отримано орендну плату у розмірі1800 грн.; за 2016 рік - 2000 грн.; за 2017 рік- 10300 грн.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги та заперечення відповідача на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази

Згідно п. 1 Указу Президента України № 725 від 19 серпня 2008 року "Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок і земельних часток (паїв)" слова та цифри "у розмірі не менше 1,5 відсотка" у ст. 1 Указу Президента України № 92 від 2 лютого 2002 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян -власників земельних ділянок земельних часток (паїв)" (зі змінами) замінено словами та цифрою "у розмірі не менше 3 відсотків", що було зроблено з метою посилення захисту права власності громадян на землю, створення сприятливих умов для ефективного господарювання на ній, формування сталого землекористування, удосконалення системи оцінки землі та платності землекористування.

Вказані Укази є чинними.

Норма щодо запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря, відповідно до ч. 3 ст. 106 Конституції України, є обов'язковою для виконання на території України.

Крім того відповідно до Протоколу 1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право на володіння своїм майном.

Таким чином, відповідно до положень Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року та Протоколу № 1 до неї, ОСОБА_3 має беззаперечне право на безперешкодне користування належними їй коштами, зокрема тими, що були їй нараховані підприємством в якості орендної плати, але на даний час не у повному обсязі виплачені.

Суд перевірив розрахунок позивачки та пересвідчився, що він відповідає відповідним нормативно-правим актам, зокрема Податковому Кодексу України, Методиці нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, ПКМ України від 31.10.2011 року № 1185, якою внесено зміни до вказаної Методики.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1344 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04 серпня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Агро-АВК» про стягнення заборгованості з орендної плати задовольнити.

Стягнути з Фермерського господарства «Агро-АВК» на користь ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати у сумі 16923 грн.54 коп., судові витрати у розмірі 1344 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: