Справа № 635/7809/16-ц
Провадження № 2/635/720/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Шинкарчука Я.А.,

при секретарі судового засідання - Желізовій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільної власності подружжя та стягнення компенсації вартості поліпшення житла, що були здійснені під час шлюбу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд розділити спільну сумісну власність подружжя, визнавши за ОСОБА_2 право власності на витрачені у ході капітального ремонту будинку гроші у сумі 5570 гривень та майно на загальну суму 38450 гривень, а саме: вхідні металеві двері вартістю 2850 гривень; деревяні двері, міжкімнатні двері вартістю 2500 гривень; 6 віконних блоків вартістю 15000 гривень; ванну вартістю 1000 гривень; унітаз вартістю 1000 гривень; зливний бак вартістю 1000 гривень; майка Тюльпан вартістю 500 гривень; насосна система для подачі води вартістю 5000 гривень; газова колонка вартістю 2600 гривень; газовий котел для твердого палива Атон вартістю 8000 гривень, з присудженням ОСОБА_1 грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 частини вищевказаного майна та грошових коштів, використаних у процесі капітального ремонту у сумі 22010 гривень, а також судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що сторони перебували у шлюбі, що був зареєстрований 27 квітня 1991 року Липецькою сільською радою Харківського району Харківської області та розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей, які на теперішній час є повнолітніми. Під час шлюбу вони проживали у належному відповідачу будинку, за спільні кошти придбавали меблі, побутову техніку, транспортні засоби, крім того був здійснений капітальний ремонт будинку, у ході якого встановлювалися двері, сантехніка, прилади опалювання будинку тощо. Після розірвання шлюбу сторони не могли дійти спільної думки щодо розподілу набутого під час шлюбу майна, у звязку з чим звернулися до суду. Харківським районним судом Харківської області розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя. В ході судового розгляду цієї справи було встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони придбали наступне майно: трактор «Беларусь» МТЗ-52л, державний реєстраційний номер 0403ХА; автомобіль ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер 20513ХК. Також сторони придбали: причеп, державний реєстраційний номер 00145ТО - вартістю 5000 гривень; піаніно «Україна» - вартістю 1500 гривень; годинник настінний (2015 року) вартістю 350 гривень; компютер: монітор «Samsung», системний блок «Neos LG», клавіатура «Genius», 2 колонки, вартість 6000 гривень; компютерний стіл вартістю 1000 гривень; килимова доріжка зелена вартістю 50 гривень; телевізор «Samsung» - вартістю 5000 гривень; годинник настінний вартістю 200 гривень; шафа-купе (2005 року) вартістю 3000 гривень; телевізор «Rainford» - вартістю 1000 гривень; телефонний апарат «Texet» - вартістю 300 гривень; холодильник «Ariston» - вартістю 2000 гривень; морозильна камера «Nord» - вартістю 1000 гривень; диван «Юність» - вартістю 1000 гривень; холодильник «Донбас» - вартістю 1000 гривень; газова плита «Zanussi» - вартістю 4000 гривень; мікрохвильова піч «Samsung» - вартістю 800 гривень; витяжка для газової плити «Jantar» - вартістю 1500 гривень; кухонні меблі: стінка, 3 столи-тумби, 5 навісних шаф, мийка, вартістю 8000 гривень; розкладний стіл вартістю 2000 гривень; 4 деревяних табурети вартістю 400 гривень; пральна машина «Ariston» - вартістю 2000 гривень; полка із дзеркалом вартістю 500 гривень; газова плітка «Nord» - вартістю 800 гривень; мясорубка «Zenter» - вартістю 1500 гривень; міксер «Tefal» - вартістю 1000 гривень; фен «Philips» - вартістю 300 гривень; локон «Philips» - вартістю 300 гривень; хлібопічка LG вартістю 1000 гривень; соковижималка «Moulinex» - вартістю 2000 гривень; електрочайник вартістю 200 гривень; столовий посуд на 24 особи вартістю 3000 гривень; газовий котел АОГВ - 17,4 вартістю 4000 гривень; ванну вартістю 1000 гривень; унітаз вартістю 1000 гривень; зливний бак вартістю 1000 гривень; мийка тюльпан вартістю 500 гривень; насосна система для подачі води вартістю 5000 гривень; котел для твердого палива Атом вартістю 4000 гривень 00; посуд на 24 особи вартістю 3000 гривень. А також сторони в період спільного поживання поліпшили житловий будинок, де проживали: придбали вхідні металеві двері вартістю 2850 гривень; встановили 6 віконних блоків вартістю 15000 гривень; провели каналізацію на загальну суму 6000 гривень; встановили деревяні двері вартістю 2500 гривень, 2 міжкімнатні двері вартістю всього 1500 гривень; встановили газову колонку вартістю 2600 гривень; витратили кошти на будівельні матеріали та роботи у ході капітального ремонту на загальну суму 5570 гривень. Як зазначив у позовній заяві позивач, судом також встановлено, що шафа на три двері, комод на три відділення, навісна полиця для книжок, швейна машинка з тумбою, диван, килим вовняний червоний, картина, шафа для книг, диван, вішалка для одежі, підставка для взуття, килим зелений, письмовий стіл, меблевий гарнітур (4-секційна стінка, диван, 2 крісла, 6 стільців, стіл-тумба, журнальний стіл), килим червоний, килим кольоровий, 2 маленьких килими, придбано ОСОБА_2 до шлюбу зі мною і є її особистим майном. Так, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04.04.2016 позовні вимоги первісного та зустрічного позову були частково задоволені, відповідачу ОСОБА_1 виділено наступне майно - трактор «Білорусь» МТЗ-52л вартістю 66500 гривень, а позивачу ОСОБА_2 виділено причеп вартістю 5000 гривень, автомобіль ВАЗ-2101 вартістю 11100 гривень та інше рухоме майно, зазначене вище. В задоволенні інших позовних вимогах відмовлено. Позивач вказує, що в ході судового розгляду справи ані він, ані відповідач не заперечували проти вартості вищевказаного майна та вартості капітального ремонту, що вбачається з тексту судового рішення. Так, судом було визнано, що витрачені на капітальний ремонт будинку гроші у сумі 5570 гривень, а також майно на загальну суму 38450 гривень, а саме: вхідні металеві двері вартістю 2850 гривень, деревяні двері, міжкімнатні двері вартістю 2500 гривень, 6 віконних блоків вартістю 15000 гривень, ванна вартістю 1000 гривень, унітаз вартістю 1000 гривень, зливний бак вартістю 1000 гривень, мийка Тюльпан вартістю 500 гривень, насосна система для подачі води вартістю 5000 гривень, газова колонка вартістю 2600 гривень, газовий котел для твердого палива Атон вартістю 8000 гривень є неподільними речами в розумінні ст. 183 ЦК України, оскільки є складовими житлового будинку, тому ці речі були виключені з розподілу, а вимоги про стягнення компенсації за поліпшення майна сторони не висували. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04.04.2016 було оскаржене в апеляційному порядку, у ході розгляду справи апеляційним судом сторони досягли мирової угоди, за умови якої за позивачем в порядку розподілу спільного майна подружжя визнано право власності на трактор «Білорусь» МТЗ-52л., державний реєстраційний номер 0403ХА - вартістю 66500 гривень, причеп, державний реєстраційний номер 00145ТО вартістю 5000 гривень, автомобіль ВАС-2101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 11100 гривень 00 копійок, усього майна на загальну суму 82600 гривень. Натомість, відповідачу було виділено все інше рухоме майно, а також грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного майна у сумі вартості причепу та автомобілю ВАЗ у загальній сумі 16100 гривень. Під час досягнення мирової угоди позивач з відповідачем також не порушували питання про компенсацію вартості поліпшень, які були здійснені під час шлюбу у належному відповідачу будинку. У зв'язку з чим, користуючись своїм правом на компенсацію половини вартості тих поліпшень, які не можливо відокремити від належного відповідачу житла, позивач вирішив звернутися до суду з відповідним позовом, керуючись нормами ст.ст. 60, 61, 69, 70,71 СК України.

Позивач в судовому засідання підтримав позовну заяву та просив задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд відповідно до ст.11 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів наданих сторонами.

Як вбачається з наданих до суду копій документів, судом встановлено такі обставини та правовідносини, що їм відповідають.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року у цивільній справі №635/7963/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, позовні вимоги ОСОБА_2 та вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом задоволено частково. Так, визнано особистим майном ОСОБА_2 речі: шафа на три двері; комод на три відділення; навісна полиця для книжок; швейна машинка з тумбою; диван; килим вовняний червоний; картина; шафа для книг; диван; диван; вішалка для одежі; підставка для взуття; килим зелений; письмовий стіл; меблевий гарнітур: 4-секційна стінка, диван, 2 крісла, 6 стільців, стіл-тумба, журнальний стіл; килим червоний; килим кольоровий; 2 маленьких килими. Розподілено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1. В порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя виділено ОСОБА_1: трактор «Беларусь» МТЗ-52л, державний реєстраційний номер 0403ХА - вартістю 66500 гривень 00 коп. Також, в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя виділено ОСОБА_2: причеп, державний реєстраційний номер 00145ТО вартістю 5000 гривень; автомобіль ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер 20513ХК вартістю 11100 гривень; годинник настінний (2015 року) вартістю 350 гривень; компютер: монітор «Samsung», системний блок «Neos LG», клавіатура «Genius», 2 колонки вартість 6000 гривень; компютерний стіл вартістю 1000 гривень; килимова доріжка зелена вартістю 50 гривень; телевізор «Samsung» - вартістю 5000 гривень; годинник настінний вартістю 200 гривень; шафа-купе (2005 року) вартістю 3000 гривень; телевізор «Rainford» - вартістю 1000 гривень; телефонний апарат «Техеt» - вартістю 300 гривень; холодильник «Аrіstоn» - вартістю 2000 гривень; морозильна камера «Nord» - вартістю 1000 гривень; диван «Юність» - вартістю 1000 гривень; холодильник «Донбас» - вартістю 1000 гривень; газова плита «Zanussi» - вартістю 4000 гривень; мікрохвильова піч «Samsung» - вартістю 800 гривень; витяжка для газової плити «Jantar» - вартістю 1500 гривень; кухонні меблі: стінка, 3 столи-тумби, 5 навісних шаф, мийка вартість 8000 гривень; розкладний стіл вартістю 2000 гривень; 4 деревяних табурети вартістю 400 гривень; пральна машина «Аrіstоn» - вартістю 2000 гривень; полка із дзеркалом вартістю 500 гривень; газова плітка «Nord» - вартістю 800 гривень; мясорубка «Zenter» - вартістю 1500 гривень; міксер «Tefal» - вартістю 1000 гривень; фен «Philips» - вартістю 300 гривень; локон «Philips» - вартістю 300 гривень; хлібопічка LG вартістю 1000 гривень; соковижималка «Moulinex» - вартістю 2000 гривень; електрочайник вартістю 200 гривень; столовий посуд на 24 особи вартістю 3000 гривень 00 коп. та визнано за ОСОБА_2 право власності на вказані речі. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 та позовних вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання укладеної між ними мирової угоди задоволено. Визнано мирову угоду на умовах, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до якої визнано особистим майном ОСОБА_2 наступні речі: шафа на три двері; комод на три відділення: навісна полиця для книжок; швейна машинка з тумбою; диван; килим вовняний червоний; картина; шафа для книг; диван; диван; вішалка для одежі; підставка для взуття: килим зелений; письмовий стіл; меблевий гарнітур: 4-секційна стінка, диван. 2 крісла, 6 стільців, стіл-тумба. журнальний стіл; килим червоний; килим кольоровий; 2 маленьких килими. В порядку розподілу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: годинник настінний (2015 року) вартістю 350 гривень; компютер: монітор «Samsung», системний блок «Neos LG», клавіатура «Genius», 2 колонки вартість 6000 гривень; комп'ютерний стіл вартістю 1000 гривень; килимова доріжка зелена вартістю 50 гривень; телевізор «Samsung» - вартістю 5000 гривень; годинник настінний вартістю 200 гривень; шафа-купе (2005 року) вартістю 3000 гривень; телевізор «Rainford» - вартістю 1000 гривень; телефонний апарат «Техеt» - вартістю 300 гривень; холодильник «Ariston» - вартістю 2000 гривень; морозильна камера «Nord» - вартістю 1000 гривень; диван «Юність» - вартістю 1000 гривень; холодильник «Донбас» - вартістю 1000 гривень; газова плита «Zanussi» - вартістю 4000 гривень; мікрохвильова піч «Samsung» - вартістю 800 гривень; витяжка для газової плити «Jantar» - вартістю 1500 гривень; кухонні меблі: стінка, 3 cтоли-тумби, 5 навісних шаф, мийка вартість 8000 гривень; розкладний стіл вартістю 2000 гривень; 4 дерев'яних табурети вартістю 400 гривень; пральна машина «Ariston» - вартістю 2000 гривень; полка із дзеркалом вартістю 500 гривень; газова плітка «Nord» - вартістю 800 гривень; мясорубка «Zenter» - вартістю 1500 гривень; міксер «Tefal» - вартістю 1000 гривень; фен «Philips» - вартістю 300 гривень; локон «Philips» - вартістю 300 гривень; хлібопічка LG вартістю 1000 гривень; соковижималка «Moulinex» - вартістю 2000 гривень; електрочайник вартістю 200 гривень; столовий посуд на 24 особи вартістю 3000 гривень, усього 51 200 грн. Також, в порядку розподілу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на трактор «Беларусь» МТЗ-52л. державний реєстраційний номер 0403ХА - вартістю 66500 гривень, причеп, державний реєстраційний номер 00145ТО вартістю 5000 гривень 00 коп.; автомобіль ВАЗ- 2101, державний реєстраційний номер 20513ХК вартістю 11100 гривень 00 коп., усього на 82600 грн. Надано ОСОБА_2 можливість на отримання грошової компенсації за різницю у вартості виділеного майна у сумі вартості причепу, державний реєстраційний номер 00145ТО та автомобілю ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, у загальній сумі 16100 гривень (шістнадцять тисяч сто гривень), що знаходиться на депозитному рахунку суду, відповідно до квитанцій від 21.06.2016. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя закрито.

Відтак, враховуючи позовні вимоги викладені в позовній заяві, що є предметом розгляду у даній праві, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо поділу майна подружжя, а саме, з приводу грошових коштів та майна витраченого в ході капітального ремонту житла, що були здійснені під час шлюбу.

Відповідно до змісту ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ст. 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження позовних вимог позивачем були надані копії приведених вище судових рішень у справі №635/7963/15-ц. Інших доказів, якими б позивач підтвердив свої позовні вимоги, ні до позовної заяви не було додано, ні в ході судового розгляду до суду не було надано.

При цьому, представником відповідача в судовому засіданні заперечувалися визначені позивачем вартості майна та вартості здійснених поліпшень житла, які було позивачем підраховані в позовній заяві. Також представником відповідача в судовому засіданні було надано копію договору дарування від 11 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, за реєстрованим №1036, згідно з яким ОСОБА_2 отримала у власність житловий будинок з надвірними будівлями та приватизованою земельною ділянкою до нього за адресою: село Липці, вулиця Червонопрапорська, №68, Харківського району Харківської області.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Іншими словами в приведеній вище статті йдеться, про преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його субєктивними і обєктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Натомість, позивач наполягав на тому, що в ході судового розгляду в суді першої інстанції цивільної справи №635/7963/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, було встановлено вартість майна та коштів витрачених в ході капітального ремонту (які наразі являються предметом розгляду у даній справі), про що вбачається з тексту рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року. Більш того, позивач вказує, що вартість майна та сума коштів виконаних поліпшень житла в ході капітального ремонту під час розгляду цивільної справи №635/7963/15-ц ані позивачем, ані відповідачем не було оскаржено.

Однак, суд не може погодитися з даним твердженням позивача з огляду на те, що в силу норм частини 3 статті 61 ЦПК України звільняється від доказування обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили.

Згідно частин 1 статті 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Отже, рішення, яке було скасоване за результатом апеляційного розгляду, законної сили не набирає, а відтак обставини, що були предметом доказування під час судового розгляду у справі №635/7963/15-ц, у звязку з тим, що рішення скасовано ухвалою апеляційного суду, не звільняються від доказування в силу частини 3 статті 61 ЦПК України.

Суд звертає увагу позивача, що згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позовна вимога, яку ставить перед судом позивач ґрунтується на присудженні йому грошової компенсації за відповідну частку від вартість майна та коштів, що використані для поліпшення житла, тоді як належних та допустимих доказів його вартості суду також не надано.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (принцип диспозитивності цивільного судочинства ).

Частинами 1 та 2 статті 119 ЦПК України передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі та повинна обовязково містити складові частини позову: підставу позову (виклад юридичних фактів, тобто обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги), а також предмет позову (матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, тобто зміст позовних вимог).

Отже, суд повинен розглянути цивільну справу відповідно до тих підстав (обставин, якими обґрунтовуються вимоги), які були зазначені позивачем у позові. Змінювати підстави позову без згоди позивача суд не вправі.

Враховуючи всі обставини справи, оцінюючи надані до суду докази, вирішуючи спір в межах позовних вимоги, які поставлено перед судом позивачем, у суду відсутні правові підстави для присудження грошової компенсації за відповідну частку у майні, тоді як його вартість не підтвердження жодним доказом, а обставини дослідженні в ході розгляду справи №635/7663/15-ц суд не може взяти до уваги в силу норм частини 3 статті 61 ЦПК України.

З урахуванням приведеного вище, суд відмовляє в повному обсязі в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільної власності подружжя та стягнення компенсації вартості поліпшення житла, що були здійснені під час шлюбу.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11,60,61 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільної власності подружжя та стягнення компенсації вартості поліпшення житла, що були здійснені під час шлюбу відмовити.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя