Справа № 263/5621/17
Провадження № 2/263/1537/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Маріуполь Донецької області

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Скрипниченко Т.І.,

при секретарі - Диміч Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3, треття особа служба у справах дітей Центральної районної адмінінстрації Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, в якому, уточнивши свої вимоги, просила дозволити виїзд за межі України до країн Європи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без надання згоди та супровід батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, протягом трьох років з дня набрання рішенням сили. Дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представнику, без згоди ОСОБА_3, оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн Європи. Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

З січня 2010 року по 25.05.2016 року знаходилась у шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народився ОСОБА_2. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. З моменту розірвання шлюбу, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач самоусунувся з власної ініціативи. Дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, відповідач не приймає участь в утриманні сина. Позивач має намір забезпечити сину повноцінний відпочинок у країна ближнього та далекого зарубіжжя, для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, забезпечення інтересів дитини в рамках здійснення батьківських прав та обов'язків. Неодноразово зверталась в усній формі до відповідача з вимогою надати дозвіл на виїзд сина. Однак згоди на виїзд дитини за кордон надати відмовляється, без пояснення причини. Вважає, що така позиція колишнього чоловіка та батька неповнолітнього ОСОБА_2 шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, тому звернулась до суду з посиланням на ст.ст.1.2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну», ч.2 ст. 150, ст. ст. 141, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.33 Конституції України, ч.1,2 ст.3 Конвенції «Про права дитини».

Позивач у судовому засіданні зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить дозвіл на виїзд дитини за кордон, щоб була можливість показати дитині світ, що буде сприяти вихованню дитини, її розвитку, відпочинку, відповідач безпідставно не надає дозволу на виїзд дитини, чим порушує її права, ніяких намірів виїджати на постійне проживання, як вважає відповідач, не має.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пославшись на порушення прав дитини з боку відповідача.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки мати дитини не належним чином займається вихованням дитини, не розвиває дитину, він бажає спілкуватися з сином, водив дитину на тренування, водить до цирку, зоопарку, розважальних центрів, подарував дитині велосипед, купує їжу для них двох, коли дитина приїздить до нього. Позивач має намір влаштувати своє особисте життя за кордоном, тому хоче виїхати із дитиною за межі України, що позбавить його, як батька сппілкуватися з сином, приймати участь у його розвитку та вихованні.

Представник відповідача ОСОБА_6 також заперечував проти позову, зазначивши, що позивачем не вказано конкретні країни, куди вона має намір виїхати з дитиною, конкретний час поїздки та її цілі, лікування, мандрівку, тощо. Якщо дитина поїде в невідомому напрямку, то будуть порушені права батька, який так само, як і матір має право приймати участь у вихованні дитини та буде позбавлений можливості спілкування.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, надавши заяву в якій просить розглядати справу у відсутність представника, з урахуванням інтересів дитини.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 09.01.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 25.05.2016 року (справа №266/1986/16-ц) було розірвано.

Від спільного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_2. Згідно свідоцтва про народження, виданого 05.05.2010 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, батьками дитини зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.9).

Як вбачається з повідомлення відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг від 27.04.2017 №12-0054, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, разом з нею зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_2 зарахований до НПК «гімназія-школа №27» м.Маріупля у 1Г клас при наявності відповідних документів, на 2017-2018 н.р. (а.с.54).

Згідно з Конвенцією про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України за № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях, щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави - учасниці зобов'язуються поважати права дитини на сімейні зв'язки, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон) оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із підпунктом 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

У відповідності до ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Малолітній ОСОБА_2 проживає разом з матір'ю, однак підтверджень того, що батько дитини не несе витрат на його утримання позивачем не надано.

Позивач надала довідку з місця роботи, де зазначено, що ОСОБА_1 працює на посаді продавця - консультанта з 23.04.2016, за період роботи з жовтня 2016 - березень 2017 року, дохід ОСОБА_1 склав 7857 грн. та надала виписку з карткового рахунку ПАТ «А-БАНК» з сумою залишку 28225,57 грн. станом на 04.04.2017 рік.

Таким чином, позивачка не надала доказів щодо забезпечення належного матеріального утримання дитини за кордоном, у странах Європи, який буде гарантувати захист прав і інтересів дитини, забезпечить повноцінне виховання та її розвиток.

Суду надано угоду від 10.11.2017 за результатами зустрічі по усуненню завданої шкоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, де сторони добровільно домовились про методи виховання дитини, визначення місць зустрічей папи з дитиною.

Надання дозволу на виїзд дитини за кордон, у страни Європи, без дозволу та супроводу батька на три роки, може призвести до обмеження прав у спілкуванні батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_2. До того ж висновком психолога встановлено, що батьківські установки ОСОБА_3 не перешкоджають його спілкуванню з сином ОСОБА_2, та він може в повній міри брати участь в житті та вихованні дитини.

Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду, що не було дотримано позивачем, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 315, 316 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3, треття особа служба у справах дітей Центральної районної адмінінстрації Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.І. Скрипниченко