Справа № 178/133/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
22 червня 2017 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: Берелет В.В.
секретаря: Кирсань Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.Кринички цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договороу удаваним, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл майна подружжя, -
Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 23 серпня 2003 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу мають малолітніх дітей. Рішенням Криничанського районного суду від 22 вересня 2015 року шлюб розірвано. Під час шлюбу, а саме 25 листопада 2003 року ним та відповідачкою в кредит було придбано житловий будинок № 47 по вул.Пугачева в м.Дніпродзержинську (на теперішній час м.Кам'янське) Дніпропетровської області. За спільною згодою в 2014 році вирішили продати будинок № 47 по вул.Пугачова в м.Дніпродзержинську та купити будинок в селі. Після чого знайшли об'яву, що продається будинок № 17 в с.Дружба Криничанського району Дніпропетровської області. Зателефонували за вказаними у газеті номерами, та дізналися що продавцем вказаного будинку та земельної ділянки площею 0.2500 гектарі в межах згідно плану призначеного для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Криничанського району с.Дружба вул.Київська, 17 є ОСОБА_3. Ціна будинку та земельної ділянки була узгоджена в розмірі 150 000,00 грн. 09 квітня 2015 року В рахунок укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку № 17 по вул. Київській в с. Дружба Криничанскього району ОСОБА_3 написав розписку, в якій зобов'язався оформити угоду нотаріально до 12 травня 2015 року. У цей же день отримав від нього та відповідачки всю суму вартості будинку та земельної ділянки, а саме 150 000,00 грн. Вказана сума була отримана в якості передплати за продаж будинку. Розписка складалася в сільській раді с.Дружба в присутності голови сільської ради ОСОБА_4А.З метою надання гарантій про укладення належним чином договору купівлі продажу будинку та земельної ділянки ОСОБА_5 надав дозвіл на реєстрацію в спірному будинку відповідачки та їх дітей на що він надав письмову згоду в міграційній службі. У травні місяці 2015 року він з відповідачкою посварилися, йому довелося зібрати речі та виїхати разом с сином ОСОБА_6 до м.Дніпродзержинська, де мешкали його батьки. Потім дізнався від ОСОБА_7, що будинок та земельна ділянка площею 0.2500 гектарі, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район с.Дружба вул.Київська 17. 12 червня 2015 року подаровані ОСОБА_3 відповідачці договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_8, реєстрованим в реєстрі за номером 239. Згідно акту визначення ринкової вартості житлового будинку загальною площею 59,4 кв. м господарчих будівель та споруд та земельною ділянки, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район с. Дружба вул. Київська 17 станом на 12 березня 2015 року без урахування ПДВ складає - 150 840,00 грн.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день слухання справи сповіщені.
Згідно з ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 посилався як на підставу своїх вимог на ст. 235 ЦК України.
Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9роз'яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставістатті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
Частиною 1 ст. 235 ЦК України передбачено, що удавані правочини вчиняються з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді мали на увазі Отже, в такому випадку завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину.
Як вже зазначалося, позивач при зверненні до суду підставою свого позову вказав статтю 235 ЦК України, посилаючись на яку просив визнати договори дарування укладеними, з метою уникнення набуття житловим будинком та земельною ділянкою статусу спільної сумісної власності подружжя уклали удаваний договір дарування.
Однак, на підставі ст. 235 ЦК жодний правочин не може бути визнаний недійсним, оскільки законом не передбачена недійсність правочину на тій підставі, що він є удаваним, а лише передбачена можливість застосувати до відносин сторін норми права, які регулюють правочин, який сторони дійсно мали на увазі.
Для визнання судом правочину удаваним необхідними умовами є те, що обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, в порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, виникли інші правовідносини, ніж передбачені спочатку договорами дарування житлового будинку та земельної ділянки, а воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договорами.
У пунктах 10 та 11 спірних договорах дарування житлового будинку та земельної ділянки зазначено, що сторони свідчать, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він немає характеру фіктивного та удаваного правочинну.
Враховуючи викладене, те, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 209, 224-226 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договороу удаваним, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл майна подружжя відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційнного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення або з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії
Суддя: ОСОБА_12