Провадження № 2/127/5839/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

ОСОБА_2 - будучи батьком ОСОБА_3, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 29.06.2011 р., ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 в 1/4 частки від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 25.05.2011 р.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2014 р. встановлено, що ОСОБА_2 не бажаючи виконувати рішення суду щодо сплати встановлених аліментів на утримання дочки, почав злісно ухилятися від сплати аліментів, що виражалось в відмові надавати кошти чи інші матеріальні блага, розвитком дитини не цікавився та матеріально не допомагав ОСОБА_1, яка потребувала матеріальної допомоги для догляду за дочкою та не мала коштів для нормального існування. Також ОСОБА_2 усвідомлюючи, що він має сплачувати аліменти на утримання дитини, свідомо не приймав ніяких мір у пошуках роботи та інших заробітків, щоб надати дочці матеріальні кошти для її повноцінного життя та всебічного розвитку. В зв'язку з ухиленням від сплати аліментів ОСОБА_2 неодноразово попереджався державною виконавчою службою Ленінського району м. Вінниці, про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, за злісне ухилення від сплати аліментів, однак він продовжував ухилятись від виплати коштів на утримання дитини.

Зазначені обставини ОСОБА_2 не заперечувалися, його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі. Відповідно до вимог ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням.

За період з 25.05.2011 р. по 31.08.2017 р. відповідач ОСОБА_2 аліменти згідно рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 29.06.201 1 р. не сплачував, заборгованість станом на 31.08.2017 р. становить 63 884,99 грн.. що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №49870250.

Згідно копії особового рахунку НОМЕР_1, виданого МКП «ЖЕК №12» дочка ОСОБА_3 зареєстрована АДРЕСА_1. Власником квартири по АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1

Відповідно до довідки КЗ Загальноосвітня школа І-Ш ступенів №18 Вінницької міської ради, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ученицею 9-В класу. За період навчання дитини її батько, ОСОБА_2, жодного разу не відвідував школу, не цікавиться навчанням та вихованням дитини, на батьківських зборах присутнім не був, дочку не приводив до школи і не забирав.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_2, не цікавиться, дитиною, як вона росте, розвивається, чи є кошти на життя. Він не приймає участі у вихованні дочки, не виявляє інтересу до її долі, байдуже ставиться до її фізичного та духовного розвитку та здоров'я, не займається питаннями навчання дочки та її підготовки до самостійного життя.

Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом та просити суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги по позовній заяві підтримала, аргументуючи їх мотивами викладеними в позовній заяві, просила суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку, поштовими повідомленнями.

За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.

Представник третьої особи Органу опіки і піклування Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. в судове засідання не з'явилась, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при вирішення спору просила врахувати висновок Органу опіки і піклування Вінницької міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вважає, що позов обґрунтований, підставний та такий, що підлягає задоволенню враховуючи наступне.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, являються ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 13).

Згідно копії особового рахунку НОМЕР_1 виданого МКП «ЖЕК №12» неповнолітня ОСОБА_3 зареєстрована АДРЕСА_1 разом зі своєю матір»ю ОСОБА_1, яка є власником вказаної квартири (а.с.9).

Згідно довідки КЗ «Загальноосвітня школа І-Ш ступенів №18 Вінницької міської ради» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ученицею 9-В класу, за період навчання дитини її батько, ОСОБА_2, жодного разу не відвідував школу, не цікавиться навчанням та вихованням дитини, на батьківських зборах присутнім не був, дочку не приводив до школи і не забирав (а.с.10).

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2014 р. встановлено, що ОСОБА_2 не бажаючи виконувати рішення суду щодо сплати встановлених аліментів на утримання дочки, почав злісно ухилятися від сплати аліментів, що виражалось в відмові надавати кошти чи інші матеріальні блага, розвитком дитини не цікавився та матеріально не допомагав ОСОБА_1, яка потребувала матеріальної допомоги для догляду за дочкою та не мала коштів для нормального існування. Також ОСОБА_2 усвідомлюючи, що він має сплачувати аліменти на утримання дитини, свідомо не приймав ніяких мір у пошуках роботи та інших заробітків, щоб надати дочці матеріальні кошти для її повноцінного життя та всебічного розвитку. В зв'язку з ухиленням від сплати аліментів ОСОБА_2 неодноразово попереджався державною виконавчою службою Ленінського району м. Вінниці, про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, за злісне ухилення від сплати аліментів, однак він продовжував ухилятись від виплати коштів на утримання дитини.

ОСОБА_2 свою вину в кримінальному правопорушенні визнав та його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначено покарання у виді одного року обмеження волі. Відповідно до вимог ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням (а.с.11-12).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №49870250 за період з 25.05.2011 р. по 31.08.2017 р. відповідач ОСОБА_2 аліменти згідно рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 29.06.2011 р. не сплачував та станом на 31.08.2017 р. заборгованість становить 63 884,99 грн. (а.с.16-18).

Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно висновку від 26.12.2017 року № 01-00-011-56203 орган опіки і піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, з вказаного висновку вбачається, що дитина ОСОБА_3 на співбесіді з працівником у справах дітей та на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, повідомила, що погано пам'ятає свого батька та ображається на нього, оскільки він тривалий час не спілкувався з нею, не цікавився її життям та навчанням.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дочки, свідоме нехтування ними, а саме: особа не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, не виконує належним чином свого батьківського обов'язку щодо її утримання; не маючи сторонніх перешкод та маючи реальну можливість, взагалі виявляє байдужість до власної дитини, не підтримує тривалий час за власним бажанням спілкування із дочкою.

При цьому, суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Таким чином, суд вважає позов підставним, обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 142, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, протягом 30 днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: