Справа № 146/639/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" червня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Скаковської І.В.

з участю секретаря Козачук Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Стінянської сільської ради Томашпільського району про визнання майнового права на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею майнове право в порядку успадкування за заповітом на спадкове майно, що належало ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області, яке складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у власності КСП «Стінянське» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданий 14 травня 1997 року Томашпільською РДА).

Даний позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_4

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у власності КСП «Стінянське» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданий 14 травня 1997 року Томашпільською РДА).

Позивач вказує, що вона є спадкоємцем майна ОСОБА_4 за заповітом, складеним останньою у Стінянській сільській раді.

Оригінал заповіту був втрачений, тому сільською радою було видано дублікат заповіту.

Окрім позивача спадкоємцем за заповітом була і ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, не прийнявши даної спадщини. Спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_5-відповідачі у справі- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також на дану спадщину не претендують і не бажають її приймати, про що написали відповідні заяви.

ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальний дій, оскільки нею пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 вона не оформила вчасно через нотаріальну контору оскільки не знала, що спадщину необхідно приймати у шестимісячний строк після смерті спадкодавця і до того ж не мала коштів для оформлення спадщини, тому з даним позовом вимушена тепер звернутися до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, однак зазначила у позовній заяві, що просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, однак подали до суду заяви, в яких просять справу слухати у їхній відсутності, позовні вимоги визнають повністю, не заперечують проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Представник Стінянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак сільський голова надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.

Відповідно ч.2 ст. 185 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в день смерті спадкодавця ОСОБА_4 В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Відповідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст..ст. 525,526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Стіна Томашпільського району померла ОСОБА_4 (а.с.10).

Згідно довідки сільського голови Стінянської сільської ради № 15 від 12 квітня 2017 року, після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, залишилося спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) розміром 2,50 га відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2; спадкоємцями за заповітом залишилася ОСОБА_1, яка спадщину прийняла; інших спадкоємців не має (а.с.8).

Як вбачається із сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 даний сертифікат видано 14 травня 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства «Стінянське» с.Стіна Томашпільського району вінницької області ОСОБА_4, яка проживає в АДРЕСА_1 на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 4 квітня 1997 року № 69 в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Стінянське», розміром 2.50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.9).

Згідно дублікату заповіту від 19 червня 1985 року, складеного у Стінянській сільській раді Томашпільського району, ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (а.с.15).

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3, 10 серпня 1986 року ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_7, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Стіна Томашпільського району вінницької області померла ОСОБА_5.(а.с.11).

Відповідно до заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які є дітьми ОСОБА_5, останні на спадкове майно своєї матері, що складається із земельної частки (паю), відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданого 14 травня 1997 року Томашпільською РДА, не претендують, не бажають її приймати та оформляти (а.с.12,13).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді нотаріуса від 25 квітня 2017 року на заяву ОСОБА_1, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.14).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 11 травня 2017 року на запит суду від 11 травня 2017 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_4, не заведена (а.с.22).

Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Згідно пункту 1 статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), передбачений ст.549 ЦК (1540-06) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його

пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. (Абзац перший пункту 4 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду

України N 13 ( v0013700-92) від 25.12.92 ).

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)».

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_4 підтверджує право позивача ОСОБА_1 на земельну частку (пай), яка їй перейшла у спадок за заповітом.

Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на ім'я ОСОБА_4, спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності.

Як вбачається з повідомлення Вінницького державного архіва № 1144 від 31 травня 2017 року спадкову справу на майно померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори - не виявлено (а.с. 30).

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За наведених обставин за ОСОБА_1 може бути визнано в порядку спадкування право на земельний пай покійної ОСОБА_4

Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Однак, враховуючи, що позивач в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524-527, 548, 549, 550 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 10, 15, 57-62, 64, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Стінянської сільської ради Томашпільського району про визнання майнового права на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 майнове право в порядку успадкування за заповітом на спадкове майно, що належало ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області, яке складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у власності КСП «Стінянське» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданий 14 травня 1997 року Томашпільською РДА).

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Томашпільський районний суд Вінницької області.

Суддя: І.В. Скаковська