Справа № 548/1474/17
Провадження № 2/548/726/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2017 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Миркушіної Н.С.,

при секретарі- Комаренко В.М.,

за участю адвоката -Шелудякової І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення осіб без надання іншого житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення осіб без надання іншого житлового приміщення, в обгрунтування якого вказав, що відповідно до Свідоцтва про право власності /НОМЕР_1/, виданого 20.01.2009 року Органом приватизації при Хорольській міській раді; Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21605123, виданого 20.01.2009 року КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 12 січня 2017 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 23 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 78034920 від 12.01.2017 року, наданого державним реєстратором Решта С.М., позивачу ОСОБА_2, належить на праві приватної власності 2/5 частки двокімнатної квартири загальною плошею 60, 6 кв.м., житловою площею 34, 8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яким належить на праві приватної власності по 1/5 частці цієї квартири кожному.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представники - адвокат Шелудякова І.Ю. та представник за дорученням ОСОБА_10 підтримали уточнений позов та прохали його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з"явився, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

В судовому засіданні третя особа - ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення позовних вимог.

В судове засідання третя особа ОСОБА_6 не з"явився, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

В судове засідання третя особа ОСОБА_7 не з"явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, заслухавши думку позивача та його представників, відповідача, третіх осіб , свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши матеріали справи , належно та допустимо оцінивши всі зібрані по справі докази дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, зі слідуючих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст. 10, ст. 60 ЦПК України).

Згідно із запереченнями та доданими до нього додатками відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, останні вказують на наявність договору найму (оренди) житла № 22 від 21.09.2016 року, укладеного ОСОБА_2 (Наймодавець) та ОСОБА_3 (Наймач) та зареєстрованого виконавчим комітетом Хорольської міської ради Полтавської області 21.09.2016 року.

Відповідно до умов вказаного договору наймач - ОСОБА_3 з її сином ОСОБА_4 набули право на тимчасове платне користування (найм для проживання квартиру) за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 2.1 даного Договору визначено, що даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє постійно. Водночас, зазначено, що плата за проживання встановлюється за домовленістю сторін - безоплатно (п. 3.1 Договору).

Водночас, п. 4.1.3 Договору найму (оренди) житла встановлено, що при достроковому розірванні договору Наймодавець зобов'язаний попередити Наймача не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч.1 ст.810, ч.1 ст.811, ч.1 ст.812 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла(наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Згідно ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням убудинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідно до ст. 159 ЖК України предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.).

Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку.

Згідно ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір укладається на п'ять років.

У договорі найму житла від 21 вересня 2016 року не встановлений строк закінчення його дії, а тому, з урахуванням приписів ст. 821 ЦКУкраїни, цей договір є укладеним на п»ять років, тобто до 21 вересня 2021 року.

Згідно вимог ч.3 ст.825 ЦК України, договір найму будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Аналогічне положення закріплено в ч.3 ст.168 ЖК України, за яким договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Позивач ОСОБА_2, є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням та перебуває у Вишняківському будинку-інтернаті на постійному проживанні та державному утриманні на правах підопічного з 15 вересня 2016 року, що підтверджується довідкою відповідного закладу від 11.10.2017 року № 01- 855.

Позивач зазначає, що перебування у вказаному закладі, не обмежує його право на вільне пересування та право на тимчасове вибуття із будинку- інтернату, а також відрахування із вказаного закладу за його особистою заявою.

Так, згідно п. 3.17 Типового Положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 29.12.2001 N 549, тимчасове вибуття підопічних за особистою заявою дозволяється за погодженням з адміністрацією будинку-інтернату на термін не більше двох місяців на календарний рік.

Пунктом 3.21 вказаного Типового Положення встановлено, що відрахування підопічного з будинку-інтернату здійснюється згідно з наказом по установі: за особистою заявою підопічного і на підставі довідки про наявність у нього житлової площіабо письмової згоди родичів про можливість його утримувати і забезпечувати їх догляд.

З огляду на те, що позивачу на праві приватної власності належить 2/5 частки двокімнатної квартири загальною площею 60,6 кв.м., житловою площею 34, 8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, він має можливість в будь-який час за особистою заявою залишити вказаний заклад назовсім. Водночас, має право тимчасово вибувати із нього, написавши відповідну заяву.

Із відповідачем ОСОБА_3 у позивача була домовленість про те, що одна кімната у його квартирі нею не використовуватиметься, у ній знаходитимуться його речі, техніка та ін., і у разі його бажання тимчасово залишити Вишняківський будинок-інтернат та пожити у ній, він матиме вільний доступ до квартири.

Однак, своєї обіцянки остання не виконала, що і слугувало причиною того, що позивачем 26.03.2017 року написано відповідне повідомлення ОСОБА_3 з вимогою звільнити квартиру, 2/5 частки якої належить йому на праві власності.

З огляду на те, що позивач перебуває у Вишняківському будинку-інтернаті, попрохав свою тітку ОСОБА_10 довести до відповідачів його бажання та звільнити квартиру АДРЕСА_1.

Того ж дня, тобто 26.03.2017 року, ОСОБА_10 в присутності свідка ОСОБА_13 вручила копію відповідного повідомлення відповідачці.

Остання не відреагувала жодним чином на прохання позивача, посилаючись на те, що ОСОБА_10 не є уповноваженою особою діяти від його імені, а тому він був вимушений у відповідності до вимог чинного законодавства, з метою дотримання відповідної процедури попередження про розірвання договору найму житла, направити рекомендаційного листа 30.05.2017 року з вимогою звільнити квартиру, який був отриманий відповідачем 01.06.2017 року, про що свідчить розписка в одержання та відтиск штемпеля поштового відділення.

Через три місці, а саме 02 вересня 2017 року позивач ОСОБА_2, залишив Вишняківський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів і разом із тіткою ОСОБА_10, на яку видав довіреність 06.09.2017 року, посвідчену приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В., прибув у належну йому квартиру та виявив, що відповідачі не залишили вказане житло.

З огляду на те, що 01.06.2017 року ОСОБА_3 отримала повідомлення ОСОБА_2 про розірвання договору найму (оренди) житла, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тобто за три місяці до його звернення в суд за захистом своїх майнових прав, а тому судом встановлено, що в даному випадку дотримана вимога закону щодо завчасного попередження про наступне розірвання договору.

Позивач зазначив, що посилання відповідача у запереченнях на його позовну заяву про те, що він не може себе самостійно обслуговувати, як на підставу неможливості проживати у своїй власній квартирі, не є предметом для вирішення ОСОБА_3, оскільки його життя (зокрема, де йому жити, як і з ким), жодним чином не стосуються останньої та її розмірковувань.

Для ОСОБА_3, як Наймача квартири, та члена її сім'ї ОСОБА_4, є обов'язком звільнити орендовану квартиру на його вимогу, як власника, який попередив про розірвання договору оренди житла у встановлений законом строк. Однак, Відповідачі нехтують своїм обов'язком та не виселяються із квартири, що самі ж і визнають у запереченнях та численних скаргах, адресованих різним органам державної влади.

Згідно ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 826 ЦК України, у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла.

Вказана норма відповідає ст.169 ЖК України, відповідно до положень якої, у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК Українивласник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб.

Правовою підставою для покладення судових витрат на відповідачів, у разі задоволення позовних вимог є ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у якій зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв'язку , розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення осіб без надання іншого житлового приміщення, підлягать до повного задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 810, 811, 812, 821, 825 ЦК України, ст.ст. 109, 159, 168-169 ЖК України та ст. 31, 131, 137 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення осіб без надання іншого житлового приміщення,-задовольнити повністю.

Розірвати договір найму (оренди) житла № 22 - квартири АДРЕСА_1, укладений 21 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та зареєстрований виконавчим комітетом Хорольської міської ради Полтавської області від 21.09.2016 року.

Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 640,00 грн. солідарно.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Н.С. Миркушіна