Справа №489/2392/15-ц 22.06.2017 22.06.2017 22.06.2017
Провадження №22-ц/784/1398/17
Справа № 489/2392/15-ц Головуючий першої інстанції: Губницький Д.Г.
Провадження № 22-ц/784/1398/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про визначення порядку користування квартирою та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2, про визначення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визначення порядку користування квартирою. Позивачка вказувала, що їй належить 5/9 частин квартири АДРЕСА_1, а відповідачці 4/9 часток цієї квартири. Квартира складається з трьох житлових кімнат, одна з яких з самостійних входом, а дві кімнати є суміжними. Оскільки з відповідачкою немає порозуміння з приводу користування квартирою, ОСОБА_2 просила суд визначити порядок користування квартирою з урахуванням її переобладнання за кошти позивачки, та розділити особовий рахунок.

В звязку з відчуженням у липні 2015 року відповідачкою ОСОБА_6 належної їй частки спірної квартири ОСОБА_5 ухвалою суду було замінено відповідачку ОСОБА_6 на ОСОБА_5Є

В листопаді 2015 року позивачка ОСОБА_2М подарувала ОСОБА_4 1/3 частку у праві спільної власності на спірну квартиру. У березні 2016 року ОСОБА_4 також був заявлений позов до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою, який було обєднано в одне провадження з позовом ОСОБА_2

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2017 року та додатковим рішення того ж суду від 20 лютого 2017 року у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року вказане рішення залишене без змін.

05 квітня 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі. Вказувала, що під час розгляду справи її інтереси в суді представляла адвокат ОСОБА_7, яка на підставі відповідного договору надавала їй правову допомогу, за що нею було сплачено 3000 грн. Крім того, нею оплачувалась судова будівельно-технічна експертиза, призначена ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2015 р. по даній справі, у розмірі 1195 грн. 56 коп. Проте, в рішенні не зазначено про відшкодування їй зазначених судових витрат.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_5 просила ухвалити додаткове рішення, в якому вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути зі ОСОБА_2 на її користь вищезазначені судові витрати.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2017 р. стягнуто на користь ОСОБА_5 зі ОСОБА_2 1195грн.56коп. витрат, повязаних із проведенням судової експертизи. Стягнуто на користь ОСОБА_5 зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 3000грн. витрат на правову допомогу в рівних частинах з кожного - по 1500грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та те, що питання щодо розподілу судових витрат вже було вирішене судом в мотивувальній частині рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2017 року, просили додаткове рішення цього ж суду від 21 квітня 2017 р. скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_5 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, відповідно до п. 4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалюючи рішення від 19 січня 2017 року про відмову у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Ленінським районним судом м. Миколаєва було вирішено питання тільки про судові витрати, понесені позивачами, тоді як питання щодо судових витрат, понесених відповідачкою ОСОБА_5, судом не вирішувалось.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності передбачених п. 4 ч.1 ст.220 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення з даного питання.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд не мав права вирішувати питання про розподіл понесених ОСОБА_5 судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення, є безпідставними.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України видами судових витрат є, зокрема, витрати на правову допомогу та витрати, повязані з проведенням судових експертиз.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2015 р. по даній справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, за проведення якої оплата була покладена на позивачку ОСОБА_2 у розмірі 55% від вартості експертизи, на відповідачку ОСОБА_5 у розмірі 45%. Відповідно до даної ухвали експертною установою були видані рахунки на оплату експертизи: ОСОБА_2 на суму 1461грн. 24коп., ОСОБА_5 на суму 1195грн.56коп. (т. 1 а.с. 110, 112-113) Після проведення сторонами оплати експертизи, експертом МВ ОНДІСЕ був складений висновок, який разом з Актом виконаних ним робіт був направлений до суду. Відповідно до цього Акту вартість експертизи в розмірі 2656грн.80коп. була оплачена йому перед проведенням експертизи (т. 1 а.с. 156).

Враховуючи, що за проведення призначеної судом у справі експертизи ОСОБА_5 було сплачено 1195 грн. 56 коп., то судом правильно, відповідно до приписів ч.1 ст.88 ЦПК України, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 зазначена сума судових витрат.

Згідно наданої ОСОБА_5 квитанції до прибуткового касового ордеру № 0210/16-1-ор. від 10.02.2016 р. за правові послуги адвоката ОСОБА_7 нею було сплачено 3000грн. (т. 1 а.с. 164-167).

Виходячи з вимог ст.ст. 84, 88 ЦПК також є вірним висновок суду про наявність підстав про стягнення з позивачів на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу. Разом із тим, визначаючи розмір даного відшкодування, суд не врахував, що розрахунку таких витрат адвокатом не було надано, а згідно рахунку та квитанції про оплату послуг адвоката вони стосуються саме оплати представництва адвокатом ОСОБА_7 інтересів ОСОБА_5 у суді. За такого, виходячи з граничного розміру компенсації, передбаченого ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (враховуючи зміни, внесені до нього Законом України № 1774-VІІІ від 06.12.2016р.), та приймаючи до уваги загальну тривалість судових засідань, в яких приймав участь адвокат відповідачки, що складає 2 години 33 хвилини (відповідно до журналів судових засідань), розмір правової допомоги, що підлягає відшкодуванню, складає 1422грн. 40коп.

Оскільки суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув, то відповідно до ст.309 ЦПК України додаткове рішення від 21 квітня 2017 року підлягає зміні, шляхом зменшення загальної суми витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_4, з 3000грн. до 1422грн. 40коп., тобто, по 711грн. 20 коп. з кожного. В іншій частині додаткове рішення підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційних скарг про те, що в ухвалі судді Апеляційного суду Миколаївської області від 06.02.2017р. про поверненні справи до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення (т. 2 а.с. 145) не було зазначено про необхідність вирішення питання щодо судових витрат не заслуговують на увагу, оскільки це не має правового значення при реалізації судом повноважень, передбачених п. 4 ч.1 ст.220 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, їх присутність не є обовязковою.

В матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення позивачів про дату і час судового засідання, в якому вирішувалось питання щодо ухвалення додаткового рішення. Проте, таке порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення даного питання, а тому згідно ч. 3 ст. 309 ЦПК України не може бути підставою для скасування оскаржуваного додаткового рішення.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2017 року змінити, зменшивши загальну суму витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_4, з 3000грн. до 1422грн. 40коп., тобто, по 711грн.20 коп. з кожного.

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Суддя О.О. Данилова

Суддя І.В. Лівінський