справа №619/3102/16-ц
провадження №2/619/122/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

за участю секретаря судового засідання Ломанової І.А.

позивача (відповідача) ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача (позивача) ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя;

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру в цілому.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 17 червня 1996 року, який був розірваний за ініціативою ОСОБА_3 рішенням Дергачівського районного суду Харківської області 11.10.2013 року.

Позивач був змушений звернутись до суду з позовом про поділ спільного майна набутого під час шлюбу, оскільки між ним та ОСОБА_3 не було досягнуто згоди про порядок розділу спільного майна.

14 травня 2014 року рішенням Дергачівського районного суду Харківської області заявлені позивачем позовні вимоги було задоволено частково, зокрема судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину земельних ділянок для будівництва гаражів і задоволено вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини автомобіля ГАЗ 3302 14, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

При цьому позивачем до вказаного позову не було включено вимоги про розділ іншого майна, набутого подружжя під час шлюбу, а саме:

1.квартири АДРЕСА_2. 28.12.1996 року відповідач отримала вказану квартиру від Курязького заводу силікатних виробів, на якому вона працювала 17 років, на підставі ордеру №27. Пізніше ОСОБА_3 не повідомивши про це позивача, з яким на той час перебувала в законному шлюбі, передала вказану квартиру своєму синові ОСОБА_5, який її приватизував.

2.квартири АДРЕСА_3 Цю квартиру відповідач отримала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області від 11.10.2003 року, за реєстром №2886.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 приховала від нього факт покупки цієї квартири, незважаючи на те, що вони на той час перебували в зареєстрованому шлюбі.

Ті обставини, що відповідач передала квартиру АДРЕСА_2 у власність своєму синові ОСОБА_5 і він приватизував її, не мають юридичного значення. Жодної згоди від свого законного чоловіка - ОСОБА_1 на передачу квартири, яка являється спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_3 не отримувала. Більш того, позивач взагалі не знав, що вказана квартира передана у власність сину відповідача - ОСОБА_5

Придбання відповідачем в 2003 році квартири АДРЕСА_3 без відома позивача, з яким вона на той час перебувала в шлюбі, також є порушенням сімейного законодавства. Відповідач не повідомила позивача про покупку квартири АДРЕСА_3 та не потрудилася отримати від нього згоду на цю покупку, тим самим порушила шлюбні права позивача.

З урахуванням того, що квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3 набуті подружжям за час шлюбу, а відповідач визнає, що квартири отримані нею за час перебування сторін в шлюбі, вказані квартири є спільною сумісною власністю подружжя.

Шлюбні відносини між сторонами припинені 11 жовтня 2013 року розірванням шлюбу.

ОСОБА_3 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру в цілому

В обґрунтування своєї зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 посилається на те, що з 17 серпня 1996 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1

11 жовтня 2013 року Дергачівським районним судом Харківської області позовні вимоги до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

Пізніше, відповідач звернувся до суду з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю та визнання за ним права власності.

ОСОБА_1 просив розділити між сторонами сумісно набуте майно, визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, відповідно договору №22-07-7/18Д від 22.05.2006 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А «Фінансово-будівельна група» (Договір управління майном); визнати за ним право власності на ? частину автомобіля ГАЗ 3302 14; визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки, загальною площею 50,4 кв.м. для будівництва двох гаражів та на ? частину земельною ділянки, загальною площею 37,8 кв.м. для будівництва третього гаража.

14 травня 2014 року Дергачівський районний суд Харківської області ухвалив рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме було: 1) визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 2) визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 3) визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля «ГАЗ 3302 14», 2005 року випуску; 4) визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля «ГАЗ 3302 14», 2005 року випуску. В іншій частині позову відмовлено. З вказаним рішенням повністю погодився і апеляційний суд Харківської області, про що постановив відповідну ухвалу 17 липня 2014 року.

В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до неї про поділ спільного майна, в якій він просить поділити в рівних частках за кожним із сторін по справі, тобто по ? частці в праві власності: на квартиру АДРЕСА_2; на квартиру АДРЕСА_3.

11 жовтня 2003 року ОСОБА_3 була придбана 2-х кімнатна ізольована квартира АДРЕСА_3, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В. за реєстровим № 2886, який був укладений на іі ім'я.

Кошти, за які була придбана вказана квартира, складалися з суми, яка належала особисто ОСОБА_3 та її рідному сину ОСОБА_5.

Ці гроші позивач отримала до укладення договору під час здійснення продажу квартири АДРЕСА_8, яка належала ОСОБА_3 та її рідному сину ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видано комісією по приватизації державного житлового фонду Харківської ТЕЦ-5 22.01.1997 року за реєстровим №811П, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дергачівське районне бюро технічної інвентаризації» 07.10.2003 року. Продаж належної їм квартири АДРЕСА_8, був здійснений відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В. реєстровий № 2886. Цей продаж був здійснений продавцями та гроші були отримані продавцями до підписання договору. Після здійснення продажу належної їм квартири її син ОСОБА_5 свою частку грошей, передав їй для придбання нової квартири.

На одержані від продажу вищевказаної квартири грошові кошти, в цей же день, 11.10.2003 року, тим же приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В. за реєстровим номером 2886 було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно якого вона купила квартиру АДРЕСА_3. Вказану квартиру вона купила за свої особисті кошти та за кошти свого сина, що були виручені від продажу квартири АДРЕСА_8 Колишній чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_1 не мав ніякого відношення ні до придбання квартири ні до грошей, за які вона була придбана.

Кошти, за які була придбана квартира № 83 складалися із суми грошей, які належали їй - ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_5 В даному випадку, ОСОБА_3 вклала в придбання спірної квартири свої особисті кошти, отримані нею та сином від продажу іншої квартири.

Таким чином, квартира АДРЕСА_3 є особистою власністю - ОСОБА_3 Її колишній чоловік - ОСОБА_1 не мав і не має ніякого відношення ні до придбання квартири, ні до грошей, за які вона була придбана.

У судовому засіданні позивач він же відповідач ОСОБА_1 підтримав свій позов, зустрічний позов не визнав.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав позов ОСОБА_1, зустрічний позов не визнав.

Відповідач вона ж позивач ОСОБА_3 проти позову ОСОБА_1 заперечувала, свій позов підтримала.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримала позов ОСОБА_3, позов ОСОБА_1 не визнала.

Третя особа ОСОБА_5 проти позову ОСОБА_1 заперечував та позов не визнав, зустрічний позов ОСОБА_3 підтримав.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, як докази в справі, приходить до наступного.

На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом було встановлено, що 17 серпня 1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб в Червонозаводському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова за актовим записом № 286.

11 жовтня 2013 року Дергачівським районним судом Харківської області було ухвалено рішення про розірвання шлюбу. (а.с. 79).

Згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 травня 2014 року було визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 та визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_12. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля "ГАЗ 3302 14", 2005 року випуску, р/н НОМЕР_2. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля "ГАЗ 3302 14", 2005 року випуску,р/н НОМЕР_2. (а.с. 80-81).

Згідно ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17 липня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_1 - відхилена. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 травня 2014 року - залишено без змін (а.с. 82-83).

У відповідності до ст. 57 СК України визначено поняття майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, в тому числі майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п. 3 ч. 1); житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Суд приходить до висновку про те, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 не може бути об'єктом спільного майна подружжя, так як відповідно до ордера № 27, виданого на підставі рішення № 568 виконкому Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 28 грудня 1996 року останній виданий ОСОБА_3 на вищевказану квартиру, як основному квартиронаймачу на склад сім'ї: ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5. (а.с. 31).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 20 травня 1997 року, виданого комісією про приватизацію державного житлового фонду Акціонерного товариства «Курязький завод силікатних виробів» квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (а.с. 28).

На підставі коментарію до Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (2002 року) суд вважає, що до виниклих правовідносин між сторонами стосовно придбання квартири АДРЕСА_3 (жовтень 2003 року) треба застосовувати Кодекс про шлюб та сім'ю 1969 року (переживаюча дія закону).

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 22 КпШС України, а саме майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У відповідності до ст. 29 КпШС України розділ спільного майна подружжя може бути проведений як в період перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

На підставі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

У відповідності до ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2003 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_3 Балансова вартість квартири становить 17310 грн. 17.10.2003 року квартира в цілому зареєстрована КП «Дергачівське РБТІ» на праві особистої власності за ОСОБА_3, реєстровий № 2015 (а.с. 86).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_8 придбала квартиру АДРЕСА_8. Балансова вартість квартири становить 8307 грн. Вищевказана квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 1997 року, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду Харківської ТЕЦ-5. (а.с. 87).

В судовому засідання ОСОБА_1 пояснив, що про продаж квартири на вул. Пушкіна та про придбання квартири по вул. Незалежності він дізнався після подачі позову до суду у вересні 2016 року. За яку суму та з ким укладалися договори він нічого не знає.

ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила, що про вищевказані угоди ОСОБА_1 добре знав, але не претендував на будь-яку частку, так як до придбання квартири по вул. Незалежності він жодного відношення не має. Кошти, за які була придбана квартира № 83 складалися із суми грошей, які належали ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_5 від продажу квартири по вул. Пушкіна. Квартира по АДРЕСА_8 фактично була продана за суму еквівалентну 8000 доларів США і за ці ж кошти була придбана квартира АДРЕСА_3. В даному випадку, ОСОБА_3 вклала в придбання спірної квартири свої особисті кошти та кошти сина, отримані ними від продажу іншої квартири. Позивач ОСОБА_1 вищевказані обставини не спростував наданням суду відповідних доказів.

У відповідності до п. 23 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, а зустрічна позовна заява ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60 ЦПК України, ст.ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України, ст. 57 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позова ОСОБА_1 - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати особистою власністю ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення апеляційної скарги через Дергачівський районний суд. Мотивувальна частина рішення буде виготовлена 21 червня 2017 року.

Суддя Л. О. Якименко