Справа № 727/738/17
Провадження № 2/727/618/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Вальчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_2, приватний нотаріус Хоменко Марина Олександрівна, зацікавлена особа служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання іпотечного договору недійсним,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання іпотечного договору недійсним посилаючись на те, що до червня 2008 року він проживав та був зареєстрований в гуртожитку. З метою покращення житлових умов його батько купив квартиру АДРЕСА_1.

Вказана квартира є єдиним житлом їхньої сім'ї, іншого житла у них не було і не має.

У січні 2017 року йому стало відомо, що квартира, в якій він проживає придбана його батьком за кредитні кошти та знаходиться під іпотекою.

19 червня 2008 року між його батьком, ОСОБА_2, та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 56283,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день укладення цього договору 273163,91 грн., із строком повернення до 18 червня 2035 року та процентами за користування кредитом у розмірі 14% річних.

З метою забезпечення належного виконання боржником взятих на себе обов'язків за споживчим кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_2 19 червня 2008 року укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

На момент укладення оскаржуваного правочину йому було 12 років, а його брату ОСОБА_4 9 років, тобто вони були неповнолітніми.

Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру під № 58, яка складається з 2-х житлових кімнат, загальною площею 39,60 кв.м., у тому числі житловою 25,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, провулок Ентузіастів, 3.

Відповідно до п. 1.4 вказаного Договору Іпотекодавець стверджує, що членів сім'ї - дітей, які б мали право на проживання немає. Зміст законодавства, щодо прав дітей (осіб до 18 років) - членів сім'ї на проживання та те, що для здійснення правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди зрозумілі.

Зі змісту договору іпотеки вбачається, що Іпотекодавцеві роз'яснено ст. 59 СК України, що при розпорядженні своїм майном дружина, чоловік, зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користуватися з ним.

Вказаний іпотечний договір не відповідає вимогам Законам України «Про іпотеку», «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», а тому є правові підстави визнання цього правочину недійсним з огляду на наступне.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотечний договір повинен містити істотні умови, в тому числі зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання, однак в оскаржуваному правочині не міститься розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання, що є підставою вважати його неукладеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом цієї статті право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Згідно з ч.2 та ч.3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Однак при укладенні іпотечного договору сторонами вказаного договору не було дотримано вимог законів, які зобов'язують учасників правочину при відчуженні приміщень та купівлі нового житла мати наявний дозвіл органу опіки та піклування.

Таким чином, при укладенні ОСОБА_2 з ПАТ «УкрСиббанк» іпотечного договору та споживчого кредитного договору у останнього не було дозволу органу опіки та піклування.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (п.3 ч.2 ст.177 СК України).

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу, є підставою для недійсності правочину.

Частиною 1 ст.216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст.71 цього Кодексу) є нікчемним.

При посвідченні договору іпотеки нотаріусом обов'язково вимагається згода органів опіки та піклування, якщо з поданих документів буде видно, що право власності або право користування майном, яке є предметом іпотеки, мають діти. При цьому, з огляду на те, що договором іпотеки у разі порушення його умов передбачається задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок заставленого майна, орган опіки та піклування даючи згоду на укладення цього договору, автоматично погоджується на відчуження майна у разі порушення іпотечного договору.

Укладений ОСОБА_2 іпотечний договір суперечить його правам та інтересам, а саме: звужує обсяг існуючих його майнових прав, порушує охоронювані законом інтереси, порушує гарантії збереження права на житло.

На момент укладання договору на утриманні у ОСОБА_2 було двоє неповнолітніх дітей, а ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

А тому просив визнати недійсним договір іпотеки житлового приміщення № 88456 від 19.06.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені в позовній заяві та в письмових поясненнях.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в запереченнях на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи приватного нотаріуса Хоменко М.О. - Буздуга Н.І. в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Представник третьої особи служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 19 червня 2008 року між третьою особою ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 56283,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день укладення цього договору 273163,91 грн., із строком повернення до 18 червня 2035 року та процентами за користування кредитом у розмірі 14% річних.

З метою забезпечення належного виконання боржником взятих на себе обов'язків за споживчим кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_2 19 червня 2008 року укладено договір іпотеки № 88456, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержування в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених Законом. Такими підставами є недодержування в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав у яких правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Посилання позивача в позовні заяві на те, що в договорі іпотеки не міститься розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання.

В договорі іпотеки №88456 від 19.06.2008 року є посилання на договір про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року та договір про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року, тому, суд вважає, що умови оскаржуваного договору повністю узгоджуються з вимогами Закону України «Про іпотеку».

На підставі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року з цього приводу зазначив, що суди повинні з'ясовувати, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодаржателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (уснновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (уснновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно договору іпотеки третя особа ОСОБА_2, який являється батьком позивача, зазначив, що його місце проживання на дату укладення договору, а саме: на 19.06.2008 року є АДРЕСА_2, гуртожиток, що також відповідає і реєстрації місця проживання зазначеного в паспорті ОСОБА_2 (а.с.28-29).

Крім того, в паспорті матері позивача ОСОБА_8 зареєстроване місце її проживання на дату укладення договору іпотеки є м. Чернівці, АДРЕСА_2, гуртожиток (а.с.30-31).

Судом встановлено, що на момент укладення договору іпотеки, позивач мав право користування чи право власності на нерухоме майно, що знаходилось за адресою: АДРЕСА_2, гуртожиток (місце реєстрації та проживання батьків), право користування предметом іпотеки виникло після укладеного договору іпотеки, що не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Посилання позивача на те, що договір іпотеки є недійсним, тому що був укладений без дозволу органу опіки та піклування, є безпідставним, оскільки позивач та його батьки в квартирі АДРЕСА_1 не були зареєстрованими та не проживали, в зв'язку з чим не потрібно було і дозволу органу опіки та піклування Чернівецької міської ради на укладення договору іпотеки.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що підстав для визнання договору іпотеки № 88456 від 19.06.2008 року недійсним немає, оскільки при його укладенні були дотримані вимоги законодавства, тому позовні вимоги позивача ОСОБА_4 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_2, приватний нотаріус Хоменко Марина Олександрівна, зацікавлена особа служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання іпотечного договору недійсним відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 19.06.2017 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: