Справа № 450/1145/17 Провадження № 2/450/1091/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарях Штойка С.В., Микитів Н.С., Бідник І.Р.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5», ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5», ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і судових витрат. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що 03.04.2017 року Яворівським районним судом Львівської області було ухвалено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за вчинення адміністратвиного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, який 02.09.2016 року о 16 год. 40 хв. в с.Зимна Вода, ТЦ «Епіцентр» по вул. Городоцька, 302, Львівської області, керуючи транспортним засобом марки «Тойота Королла», номерний знак НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, порушив правила дорожньої розмітки п.п. 8.1, 1.8, дод. 2, 12.3 ПДР, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Шкода Октавіа», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 внаслідок чого заподіяно технічні пошкодження вказаним транспортним засобам. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 21.02.2017 року справу відносно ОСОБА_3 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення. Власником транспортного засобу марки «Шкода Октавіа», якому внаслідок ДТП заподіяно механічні пощкодження, є ОСОБА_2 Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шкода Октавіа», внаслідок його пошкодження у ДТП 02.09.2016 року, в цінах на час проведення дослідження, згідно висновку експертного товарознавчого дослідження, становить 55979,07 грн., фактичні витрати на ремонт автомобіля становили 57492,00 грн. Станом на момент ДТП укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальості між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 акціонерним товариством «Страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5», який оформлено полісом серії АЕ №6425530. Відповідно до вказаного полісу, страховик повинен забезпечити відшкодування шкоди в межах ліміту, завданої здоровю та майну третьої особи під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настала цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, відповідальність якого є застрахована. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого складає 50000,00 грн. За таких обставин, за невідшкодування особою, відповідальність якої застрахована, матеріальної шкоди, заподіяної майну позивача у результаті ДТП, зі страховика підлягає стягненню сума майнового відшкодування у межах ліміту відповідальності. За відсутності будь-яких доказів виконання обовязку особою, відповідальність якої застрахована, щодо письмового надання страховику повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, у звязку з відсутністю виплати завданої шкоди у межах ліміту на момент предявлення позову, вважають, що з відповідачів необхідно стягнути на користь позивачів солідарно 50000,00 грн., з відповідача ОСОБА_6 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_2 різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у межах ліміту в розмірі 7492,00 грн., а також на користь позивача ОСОБА_3 1711,46 грн. за проведення експертного автотехнічного та автотоварознавчого дослідження. У звязку з пережитими душевними стражданнями, яких зазнала позивач ОСОБА_3 їй було заподіяно моральну шкоду, яку просить стягнути з ОСОБА_6 в розмірі 40000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, дав пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду, просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5» у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак до суду надійшло клопотання про розгляду справи у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Через канцелярію суду надійшли заперечення на позов, згідно мотивів яких позивачі не надали постанови суду, відповідно до якої відповідача ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при визначенні розміру відновлювального ремонту автомобіля позивачів «Шкода Октавіа», строк експлуатації якого становив 8 років, не застосовано коефіцієнт фізичного зносу на деталі до 0,7. Позивачі та відповідач ОСОБА_6 не зверталися до страховика у встановленому законом порядку, про настання ДТП не повідомляли, а тому шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали цивільної справи та докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаний вище Закон (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно зі ст. 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 31, 35, 36 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода мала місце 02.09.2016 року.

Доказів звернення учасників ДТП до страховика відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5» протягом 3 днів суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зверталася до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5» з заявою та повідомленням про ДТП 06.07.2017 року, тобто з пропуском 3 денного строку, встановленого законодавством.

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-1253цс16 щодо застосування статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначив наступне - Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обовязок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

П. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача.

Солідарні зобовязання виникають як виняток, який прямо передбачений договором чи актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, позивачі звернулися до суду з позовом про солідарне стягнення коштів з відповідачів в розмірі 50000,00 грн., однак правова природа правовідносин, які виникли між позивачами та відповідачем ОСОБА_6, між позивачами та відповідачем ОСОБА_4 акціонерним товариством «Страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5» є різною, як і правові підстави стягнення коштів з юридичної особи у повному розмірі в межах заявленої суми, так і з фізичної особи у повному розмірі в межах заявленої суми.

З врахуванням безпідставності позовних вимог в частині солідарного стягнення, суд з власної ініціативи не вправі вирішувати на власний розсуд необхідність стягнення суми збитків в розмірі 50000,00 грн. з того чи іншого відповідача.

Судом неодноразово роз"яснювалось представнику позивачів правові підстави стягнення коштів з відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5» та відповідача ОСОБА_6, які є різними, з"ясовувалось необхідність уточнення позовних вимог, які не були реалізовані, а сторона позивач наполягала на вирішенні заявленої позовної заяви.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки сторона позивачів не надала належних доказів заподіяння саме солідарної шкоди, що відповідно до ст.60 ЦПК України є її обовязком, а тому враховуючи положення ч.1 ст. 11 ЦПК України відповідно до якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати не розподіляються.

Керуючись, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 143, 179, 212, ЦПК України, ст. ст. 16, 22, 256, 257, 1166, 1187, 1188 ЦК України, п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя Мусієвський В.Є.