АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюпредставника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОТЕХНІКА» за довіреністю - Власенка Анатолія Григоровича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року у справі за поданням головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у м. Києві Дубаса АртураМихайловича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року відмовлено у задоволенні подання головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дубаса Артура Михайловича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ТОВ «ЕЛЕКТРОТЕХНІКА» за довіреністю - Власенко А.Г. подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання державного виконавця.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказував, що суд першої інстанції розглянув подання з грубими порушеннями норм процесуального права, оскільки не розглянув заяву представника ТОВ «ЕЛЕКТРОТЕХНІКА» - Власенка А.Г. про залучення його до справи в якості третьої особи, а також не повідомив належним чином про розгляд справи.

Крім того, апелянт посилається на те, що суд безпідставно послався на те, що вжиття заходів забезпечення виконання судового рішення мають бути вказані в судовому наказі, а також на те, що обмежити пересування особи можливо тільки в кримінальному провадженні.

Апелянт у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Справа № 758/16104/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6454/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що в наказі Господарським судом м. Києва від , 01.09.2014 року не зазначено про вжиття заходів забезпечення його виконання у виді обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а тому законних підстав для задоволення подання немає. Крім того, суд посилався на те, що Конституція України забороняє обмеження громадян у пересуванні, крім випадків обрання йому міри запобіжного заходу у вигляді підписки про не виїзд у порядку кримінального судочинства.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції, оскільки судом був порушений порядок розгляду питання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння ( дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано статтею 377-1 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Отже, діюче законодавство України передбачає можливість тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, у разі ухилення від виконання судового рішення.

Посилання суду першої інстанції про неможливість такого обмеження, за виключенням обрання особі міри запобіжного заходу у вигляді підписки про не виїзд у порядку кримінального судочинства, є безпідставними та таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального законодавства.

З вище наведеного вбачається, що отримавши подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції повинен детально перевірити усі його доводи та докази на їх підтвердження, для встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання за судовим рішенням, або відсутності такого ухилення, для ухвалення обґрунтованого судового рішення.

Всупереч наведеному, суд першої інстанції не перевірив доводів та обґрунтувань державного виконавця, відмовивши у задоволенні подання по надуманим підставам, тобто фактично не розглянув його, чим порушив порядок для розгляду даного питання.

Відповідно до п.3 ст. 312 ЦПК України, розглядаючи скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого суд повинен розглянути подання державного виконавця, у відповідності до вимог діючого законодавства.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОТЕХНІКА» за довіреністю - Власенка Анатолія Григоровича задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді