У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора м. Києва, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація», треті особи: ОСОБА_4, служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання прилюдних торгів, свідоцтва про придбання нерухомого майна недійсними, за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року заступник прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві), товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація» (далі - ТОВ «ТД «Укрспецреалізація»), у якому просив визнати прилюдні торги такими, що не відбулися, визнати акт проведення прилюдних торгів, свідоцтво про придбання нерухомого майна недійсними.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 2 липня 2003 року батьком малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_5 придбана квартира АДРЕСА_1. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2010 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину та засуджено до 4 років позбавлення волі із конфіскацією майна, що є його особистою власністю. На підставі виконавчого листа від 21 червня 2010 року № 1-318 ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_5, в тому числі й на вказану квартиру. 27 грудня 2011 року спеціалізованою установою з продажу арештованого майна ТОВ «ТД «Укрспецреалізація» зазначену квартиру продано з прилюдних торгів. ОСОБА_3 зареєстрований у зазначеній квартирі з 19 січня 2006 року та на час проведення прилюдних торгів значився зареєстрованим у даній квартирі. Вважав, що виконавчу дію з реалізації арештованого майна проведено з грубим порушенням норм закону, оскільки при проведенні прилюдних торгів ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві не було отримано дозвіл на продаж спірної квартири від органу опіки та піклування Оболонської районної державної адміністрації, наслідком чого стало порушення права користування малолітньою дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначеною квартирою.

Таким чином, заступник прокурора просив визнати прилюдні торги з реалізації майна, які проведені 27 грудня 2011 року, такими, що не відбулися, визнати недійсним акт про реалізацію арештованого нерухомого майна від 4 квітня 2012 року, а саме: квартири АДРЕСА_1, складений старшим державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Кузьмишиним Е.М., визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна - зазначеної квартири ОСОБА_4, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сірай В.І., та визнати за ОСОБА_5 право власності на спірну квартиру.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2013 року до участі у справі допущено Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року, у задоволенні позовних вимог заступника прокурора м. Києва відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора м. Києва, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що реалізація конфіскованого майна відбулася відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, яким передбачено підстави визнання торгів такими, що не відбулися. Відсутність згоди органу опіки та піклування на реалізацію конфіскованого майна не дає правових підстав для визнання торгів такими, що не відбулися.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої та апеляційної інстанцій є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що ОСОБА_5 2 липня 2003 року придбана квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки КП «Житлосервіс «Приозерне» в Оболонському районі м. Києва від 18 серпня 2010 року № 1608 у квартирі АДРЕСА_2 з 19 січня 2006 року зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2010 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 307 КК України, та засуджено до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю.

На підставі виконавчого листа від 21 червня 2010 року № 1-318 ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_5, у тому числі й на квартиру АДРЕСА_2.

27 грудня 2011 року спеціалізованою установою з продажу арештованого майна ТОВ «ТД «Укрспецреалізація» зазначену квартиру продано з прилюдних торгів ОСОБА_4, за що останнім сплачено 163 тис. грн.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

У даній справі батько малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_5, не укладав будь-якого правочину щодо відчуження майна, спірну квартирі реалізовано на прилюдних торгах внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення та, як наслідок, конфіскації його майна.

Відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна це є покарання, яке полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Конфіскація майна належить до числа безстрокових (одноактних) покарань і вважається виконаною з моменту вилучення майна та його передачі відповідним фінансовим органам держави.

21 червня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на конфіскацію майна засудженого ОСОБА_5, що є його особистою власністю. Таким чином, також правильним є висновок судів про те, що спірне майно вибуло з власності ОСОБА_5 на підставі вироку суду до його реалізації з прилюдних торгів. На час проведення прилюдних торгів спірне майно перебувало у власності держави.

Отже, правильним є висновок судів про те, що з моменту конфіскації майна, яке належало ОСОБА_5, а саме спірної квартири, його право власності на зазначену квартиру припинилось, та з цього часу малолітній ОСОБА_3, як член сім'ї ОСОБА_5, втратив право на користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

Крім того, відповідно до довідки форми № 3 від 10 квітня 2013 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_5 - колишній власник, ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. Також судами установлено, що ОСОБА_8 - мати малолітнього ОСОБА_3, разом із дитиною з 2008 року проживає у м. Новомиргороді Кіровоградськоїобласті та не зверталася до прокуратури і не уповноважувала на звернення до суду в інтересах малолітнього ОСОБА_3

Судами правильно зазначено, що у матеріалах справи відсутнє відповідне правове обґрунтування звернення без відома та згоди законного представника, з яким проживає малолітня дитина, і підстави надання переваги правам та інтересам дитини, яка була зареєстрована, однак не проживала у спірній квартирі та неврахування інтересів іншої зареєстрованої у спірній квартирі малолітньої дитини - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, правильним є висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик