Справа № 493/896/15-ц
Провадження № 2/493/7/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Тітової Т.П.

за участю секретаря Сирота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

17.10.2016 року позивач уточнив позов, шляхом виключення відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп», залишивши вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з нього на його користь матеріальної шкоди у виді різниці фактичного розміру шкоди і страхової виплати в сумі 167125,76 грн. та моральної шкоди в сумі 60000 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та пояснив, що 21.10.2014 року відповідач ОСОБА_2 у м. Балта по вул. Котовського, керуючи належним йому автомобілем «Ford Mondeo» державний номер НОМЕР_4, порушив Правила дорожнього руху, раптово виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Bens Sprinter 515 CDI» державний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_1

Вказаними діями ОСОБА_2 власнику автомобіля «Mercedes-Bens Sprinter 515 CDI» державний номер НОМЕР_5, що належить ОСОБА_1 було завдано збитків на суму 216125,76 грн., що підтверджується рахунком № від 11.11.2014 року, наданого філією «Автомобільний дім Одеса» ПАТ «Одеса-Авто», квитанціями від 11.11.2014 року, від 27.11.2014 року та від 31.01.2015 року і актами виконаних робіт.

За даним фактом відносно ОСОБА_2 Балтським РВ ГУ МВС України в Одеській області було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.

Постановою Балтського районного суду Одеської області від 07.04.2016 року ОСОБА_2 визнаний винним у ДТП, однак звільнено від адміністративного стягнення відповідно до ст. 38 КУпАП, та провадження по справі закрито.

В добровільному порядку ОСОБА_2 не були відшкодовані збитки, заподіяні водію автомобіля «Mercedes-Bens Sprinter 515 CDI», в результаті чого власник даного автомобіля, ОСОБА_1, звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» з відповідною заявою, посилаючись на те, що матеріальну відповідальність має нести ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп». В зв'язку з цим ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» 13.01.2016 року здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 49000 грн., за мінусом франшизи в розмірі 1000 грн.

Оскільки ОСОБА_2 збитки не відшкодовані ОСОБА_1, тому позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача суму завданих матеріальних збитків - 167125,76 грн. Окрім завданої матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу було завдано і моральну шкоду у розмірі 60000 грн., яка полягала у душевних стражданнях, оскільки він був вимушений займатись пошуком коштів на відновлення транспортного засобу, не мав можливості використовувати автомобіль за призначенням.

Виходячи з ступеня завданих ушкоджень автомобілю, а також наслідків до яких це призвело, вважає, що розмір завданої моральної шкоди є розумним та справедливим.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачу завдано збитків саме на суму, яку вказано у позовній заяві, так як надані позивачем на підтвердження цього докази підтверджують факт здійснення ремонту даного автомобіля і заміни нібито пошкоджених його деталей, при цьому зазначено, що всі ці роботи були виконані на замовлення самого позивача. Тобто позивач сам, на свій розсуд приймав рішення, які роботи по ремонту даного автомобіля йому потрібно провести, які деталі підлягають заміні, а які ремонту. Крім того, у зазначених списках замінених і відремонтованих деталей автомобіля, одні і ті ж самі деталі автомобіля зазначаються по 2, по 3, а окремі і по 4 рази, вартість яких підсумовувалась і враховувалась при визначенні загальної суми завданої шкоди. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем додано лише рахунок та калькуляцію ремонтних робіт, але вони за своїм змістом не відповідають вимогам законодавства, а саме: рахунок № 133 не має деталізації, не вказано конкретні роботи, які необхідні даному автомобілю, не вказані деталі, які підлягають ремонту або заміні, а також внесені зміни в рахунок від руки в калькуляцію ремонтних робіт, що викликає сумніви у його дійсності. При цьому відсутній висновок автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику застрахованого автомобіля під час ДТП. Також не має доказів розрахунку вартості витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля, суб`єктами оціночної діяльності, які мають відповідний сертифікат. Отже, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що шкода, яка завдана його автомобілю в результаті ДТП, була оцінена у встановленому законом порядку - у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, тому просив у позові відмовити. Крім того, позивач, пред'явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсації за заподіяну моральну шкоду у сумі 60000 грн. не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди. Отже, розмір моральної шкоди значно завищений позивачем та є необґрунтований.

Відповідач в останні судові засідання не з`явлався, а в попередніх судових засіданнях не погоджувався із сумою відшкодування, посилаючись на те, що вона занадто завищена.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Шаталіна М.В., врахувавши заперечення відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

21.10.2014 року відповідач ОСОБА_2 у м. Балта по вул. Котовського, керуючи належним йому автомобілем «Ford Mondeo» державний номер НОМЕР_4, порушив Правила дорожнього руху, раптово виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Bens Sprinter 515 CDI» державний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_1

За даним фактом відносно ОСОБА_2 Балтським РВ ГУ МВС України в Одеській області було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.

Згідно постанови Балтського районного суду Одеської області від 14.11.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 7 діб (а.с. 114).

Постановою Балтського районного суду Одеської області від 07.04.2016 року ОСОБА_2 визнаний винним у ДТП, однак звільнено від адміністративного стягнення відповідно до ст. 38 КУпАП, та провадження по справі закрито (а.с. 191-197).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Даними постановами вважається встановленою вина відповідача ОСОБА_2 в даній ДТП і відповідно його вина в пошкодженні автомобілю позивача. Постанови чинні, встановлені в них факти мають значення для сторін і не потребують додаткового доказування. Відповідач ОСОБА_2 не довів відсутності його вини і не спростував дані факти.

Пошкоджений автомобіль належить позивачу, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 15), тому він має право на відшкодування йому заподіяної шкоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія ОСОБА_2 вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Ford Mondeo» (а.с. 14), внаслідок чого належний позивачу автомобіль «Mercedes-Bens Sprinter 515 CDI» отримав механічні ушкодження та поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП.

При встановлених у судовому засіданні обставинах суд вважає доведеним наявність вини відповідача ОСОБА_2 в заподіянні шкоди позивачу і обов'язку по відшкодуванню завданої з його вини шкоди в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо)володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як закріплено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Порядок та умови виплати страхового відшкодування по договорах обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначені ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Вказаними діями ОСОБА_2 власнику автомобіля «Mercedes-Bens Sprinter 515 CDI» державний номер НОМЕР_5, що належить ОСОБА_1 було завдано матеріальних збитків.

06 листопада 2014 року ФОП - оцінювачем ОСОБА_5 та представником ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» в філією «Автомобільний дім Одеса» ПАТ «Одеса-Авто» був оглянутий автомобіль марки «Mercedes-Bens Sprinter 515 CDI» (а.с. 115-117).

Згідно актів виконаних робіт автомобіль позивача було відремонтовано, а вартість проведеного ремонту склала 216125,76 грн., що підтверджується рахунком № від 11.11.2014 року, наданого філією «Автомобільний дім Одеса» ПАТ «Одеса-Авто», квитанціями від 11.11.2014 року, від 27.11.2014 року та від 31.01.2015 року і актами виконаних робіт (а.с. 27-54).

В добровільному порядку ОСОБА_2 не були відшкодовані збитки, заподіяні водію автомобіля «Mercedes-Bens Sprinter 515 CDI», в результаті чого власник даного автомобіля, ОСОБА_1, звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» з відповідною заявою, посилаючись на те, що матеріальну відповідальність має нести ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» (а.с. 7). В зв'язку з цим ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» 13.01.2016 року здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 49000 грн., за мінусом франшизи в розмірі 1000 грн. (а.с. 135).

Враховуючи, викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування матеріальної шкоди 166125,76 грн. (216125,76 - 49000 = 166125,76), що становить вартість матеріальних збитків з урахуванням вже сплаченого страхового відшкодування страховою компанією та 1000 грн. франшизи, яку страхова компанія не відшкодувала (п. 12.2 ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Норми ст. 1194 ЦК України вказують на те, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою(страховим відшкодуванням).

Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача щодо невідповідності зазначених механічних пошкоджень автомобіля «Mercedes-Bens Sprinter 515 CDI», пошкодженням, зазначеним у звіті оцінювача та неправильності встановленого розміру заподіяних збитків, так як відповідачем не надано, в порушення ст. 60 ЦПК України, будь-яких належних доказів щодо встановлення іншого розміру збитків. Також суд критично ставиться до заперечень відповідача з приводу того, що розмір збитку завищений, а автомобіль позивача має незначні пошкодження, які не можуть бути визначені в вищевказані сумі, оскільки в даному випадку такі роздуми і припущення не є належними та допустимими доказами, в розумінні ст. 59 ЦПК України.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачеві було спричинено моральну шкоду, що виразилась в душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, вимушених змінах в його житті внаслідок неможливості використання автомобіля після його пошкодження.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер неправомірних дій відповідача, глибину душевних та психічних страждань позивача, при визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем до відшкодування сума моральної шкоди в розмірі 60000 грн. не відповідає обставинам справи й ступеню його моральних страждань, у зв`язку з чим підлягає стягненню в меншому розмірі, а саме в сумі 10000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 209, 210, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 167 125,76 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з моменту проголошення.

СУДДЯ: