У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ СтупакО.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який обгрунтував тим, що він продовжує навчання у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут», відповідач є його батьком, який не надає матеріальної допомоги на навчання, якої він потребує. Враховуючи викладене, заявник змушений звернутися до суду та просив стягнути на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісяця починаючи з 01 вересня 2014 року до закінчення навчання в університеті.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 квітня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця з 02 березня 2016 року до 30 червня 2018 року, на час навчання сина в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут», але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суд та відмовити у задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч.1ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених уст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов частково та визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що відповідач є працездатною особою, який зобов'язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв'язку із навчанням в університеті.

Доводи заявника у касаційній скарзі стосовно того, що у нього є інша неповнолітня дитина на користь якої він сплачує аліменти є необгрунтованими, оскільки заявником не надано доказів того, що він не може здійснювати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що після виконання всіх аліментних зобов'язань, у заявника залишаються грошові кошти, сума яких не менша ніж прожитковий мінімум на одну працездатну особу.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання, за касаційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 квітня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак