АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1302/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Сіренка Ю. В.
при секретаріНаконечній М. М.

позивача ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_9 до Черкаського державного технологічного університету про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_9 звернувся до суду із позовом до Черкаського державного технологічного університету про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.09.2013 року відповідно до наказу № 312-к, його було прийнято на посаду старшого викладача кафедри економічної теорії Черкаського державного технологічного університету. 15.06.2014 року наказом №165-к позивача переведено доцентом кафедри економічної теорії.. 24.03.2015 року наказом № 100-к було звільнено з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Позивач стверджує, що його звільнення було проведено з порушенням норм трудового законодавства.

У зв'язку з чим, ОСОБА_9 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Черкаського державного технологічного університету №100-к від 24.03.2015 року в частині звільнення ОСОБА_9 з посади доцента економічної теорії. та поновити на звільнену посаду, стягнувши з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Також стягнути з відповідача на користь позивача 100 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_9 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити повністю.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_9 до Черкаського державного технологічного університету про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивача звільнено за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин, що узгоджується п.5.2. підпункт «в» контракту та припиняється з ініціативи адміністрації університету у випадках, передбачених статтями 40,41 КЗпП України без порушення трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що 02.09.2013 року відповідно до наказу № 312-к, ОСОБА_9 було прийнято на посаду старшого викладача кафедри економічної теорії Черкаського державного технологічного університету. 15.06.2014 року наказом №165-к його переведено доцентом кафедри економічної теорії.. ОСОБА_9 був обраний за конкурсом та прийнятий на посаду на умовах контракту з 15.06.2014 року по 31.08.2017 року. 24.03.2015 року наказом № 100-к ОСОБА_9 було звільнено з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин. Цього ж дня представник позивача ОСОБА_7 отримав трудову книжку, на що мав доручення, яке чітко передбачало вчинення таких дій представником.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом робочого дня, а також відсутність без поважних причин більше трьох годин безперервно або сумарно. Відсутність на роботі з поважних причин не можна вважати прогулом. У всіх випадках прогулу роботодавець повинен вирішити питання про поважність причин відсутності працівника на роботі. Якщо він вважає, що прогул був здійснений без поважних причин, він може розірвати трудовий договір з працівником. В свою чергу обов'язок доводити поважність причини відсутності на роботі покладений на працівника.

Виходячи із змісту ст. 147 КЗпП України, звільнення працівника за прогул є заходом дисциплінарного стягнення.

Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

З матеріалів справи вбачається, що завідувач кафедри економічної теорії та банківської справи 17.02.2015 року та 24.03.2015 року звертався до ректора ЧДТУ з доповідними записками, що ОСОБА_9 з 20 вересня 2014 року відсутній на роботі.. Документи, які могли б могли пояснити відсутність викладача на роботі з 20 вересня 2014 року в університет не надходили, на телефонні дзвінки не відповідав.

Письмових пояснень щодо поважності причин відсутності на роботі ОСОБА_9 роботодавець не відбирав, як того вимагає закон, так як сам працівник на роботі не з'являвся і на телефонні дзвінки не відповідав, листи роботодавця працівнику про надання пояснення своєї тривалої відсутності на роботі ОСОБА_9 залишені без відповіді.

За таких обставин колегія суддів погоджується з поясненнями відповідача про те, що в них була відсутня можливість отримати пояснення ОСОБА_9 з приводу його тривалої відсутності без поважних причин на роботі.

Сам факт відсутності ОСОБА_9 на роботі з 20.09.2014 року по 24.03.2015 року без поважних причин та вчинення працівником дисциплінарного проступку, тривалого прогулу без поважних причин, знайшов своє підтвердження в суді першої інстанції, якому суд першої інстанції дав правильну правову оцінку. Зазначені обставини не спростовані апелянтом в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Колегія суддів вважає, що такий факт порушення трудової дисципліни підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а позивачем зазначені докази не спростовані та не доведено поважність причини відсутності на роботі. Такий висновок колегії суддів відповідає правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-2801цс15.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40, пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

На запит суду голова первинної профспілкової організації ЧДТУ Гончарова Н.М. повідомила, що в первинній профспілковій організації ЧДТУ відсутні дані про членство ОСОБА_9 в профспілці ЧДТУ, так як попередній голова первинної профспілкової організації після закінчення своїх повноважень не здійснив акт прийому передачі документів. На пропозицію колегії суддів позивачу ОСОБА_9 підтвердити свою належність до первинної профспілкової організації ЧДТУ або про членство в профспілці останній відмовився.

Так як на позивача покладено обов'язок довести факт порушення його трудових прав, в тому числі і як члена первинної профспілкової організації, але ОСОБА_9 не надає суду жодних доказів належності його до первинної профспілкової організації ЧДТУ, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушення його прав на додатковий захист як члена профспілки, так як позивач не є членом первинної профспілкової організації ЧДТУ.

Доводи апелянта про знаходження його у відпустці без збереження заробітної плати в період з 20.09.2014 року по 24.03.2015 року є безпідставними, так як наказ по інституту про надання такої відпустки позивачу не видавався.

Трудова книжка позивача видана його представнику ОСОБА_7 24.03.2015 року відповідно до наданого йому доручення, в тому числі на отримання будь-яких документів (а.с. 14), що не суперечить статті 47 КЗпП України та розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Інші доводи апелянта також перевірені судом апеляційної інстанції та визнані безпідставними.

Так як суд першої інстанції вірно встановив правовідносини та дав їм належні правову оцінку, то апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року відхилити, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу її проголошення.

Головуючий :

Судді :