Справа № 522/9187/17-ц
Провадження № 2/522/7478/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір Кредиту №2008/13-1-08/487 від 08.10.2008 р. на купівлю автотранспортних засобів укладений з Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» .

Свої позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору мотивує тим, що при укладенні кредитного договору банк не застосував положення пункту 2 до статті 1054, статті 1046, 1047, 1048 ЦК України згідно з яким визначено істотні умови договору кредиту, не перевірив сімейний стан Позивача, не попередив позивача про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе саме він як позичальник, а також не повідомив письмово про умови кредитування, а саме: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; варіанти та графік сплати відсотків, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, що є порушенням вимог ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача та щодо нечесної підприємницької діяльності, банк не довів наявності пріоритетності зобов'язань позичальника за Договором відновлювальної кредитної лінії №2008/13-1-08/487-1 від 08.10.2008року при виконанні зобов'язальних умов за Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів, банком не визначено порядок нарахування процентів та на яку саме суму кредиту здійснюється їх нарахування. Оскільки умови про ціну кредитного договору є суттєвими умовами, без погодження якого кредитний договір не вважається укладеним, весь кредитний договір підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення.

Позивач стверджує,що кредитний договір №2008/13-1-08/487 від 08.10.2008 р. укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 підписаний з порушенням норм цивільного законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів», в результаті чого договір кредиту має бути визнано недійсним з моменту укладення, що стало підставою, для звернення до останнього суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Відповідач в судові засідання неодноразово не з'являвся, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Подав до суду клопотання про направлення справи за підсудністю.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, вказуючи на удаваність кредитного договору. Крім того, просила відмовити в задоволенні клопотання представника ПАТ «Укрсоцбанк» про направлення справи за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва подавши до суду свої заперечення.

Судом, на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено наступні обставини.

08.10.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 2008/13-1-08/487, відповідно до умов якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит у сумі 66 037 дол. США зі строком повернення до 07.10.2015 року, та відсотковою ставкою 14% річних. Грошові кошти надані на купівлю автотранспортних засобів.

У підпункті 1.1.2 пункту 1.1 Договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №2008/13-1-08/487 від 08.10.2008 визначено, що при погашені позичальником заборгованості за даним кредитним договором, пріоритетним є його зобов'язання за Договором відновлювальної кредитної лінії №2008/13-1-08/487-1 від 08.10.2008 року.

Також, за Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №2008/13-1-08/487 від 08.10.2008, визначається що, кредит надається позичальнику шляхом надання готівкових коштів в іноземній валюті (доларах США) з позичкового рахунку, шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником для оплати придбаного автомобіля марки AUDI, модель А5 2008 року випуску, синього кольору згідно з договором купівлі-продажу від 08.10.2008 укладеного з ТОВ «Надія».

В забезпечення даного кредиту були підписані між мною і АКБ «Укрсоцбанк» Договір застави транспортного засобу з оціночною вартістю 150378,25 доларів США згідно якого ОСОБА_1 передав в заставу банку право вимоги на автомобіль марки AUDI A5 2008 року випуску, який ТОВ «Надія» мало поставити позивачу. В подальшому автомобіль ТОВ "Надія" не був переданий у власність Позивача.

Матеріали цивільної справи не відображають в собі документальне підтвердження договірних зобов'язань та їх виконання ОСОБА_1 та ТОВ «Надія» за договором купівлі-продажу від 08.10.2008.

За умовами підпункту 3.1.1 пункту 3.1 кредитного договору, кредитор зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати набрання чинності договором, відкрити позичальнику в Одеській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» АКБ «Укрсоцбанк» позичковий рахунок для перерахування з нього коштів у межах сум кредиту.

Положеннями пункту 1, 2, 3, 6 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів», пункту 1, 4 розділ 3 «Порядок видачі готівки з каси банку» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління національного банку України 14.08.2003року №337, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.09.2003року за №768/8089, визначено, що з каси банку готівку в іноземній валюті видається фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків.

Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої Постановою правління Національного банку України 17.06.2004року №280, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.07.2004року за №919/9518, визначено, що призначений для обліку вкладів (депозитів) на вимогу фізичних осіб, в тому числі, з поточного рахунку фізичних осіб та розрахунки за ними використовується рахунок обліку 2620. За дебетом даного рахунку проводяться суми перерахувань, виплат за розпорядженням власників рахунків згідно з режимом роботи рахунків; суми коштів, що підлягають примусовому стягненню згідно законодавства України. За кредитом даного рахунку проводяться суми, що надходять у встановленому порядку на рахунки клієнтів згідно з режимом роботи рахунків; суми залишків кредитів, що перераховані на рахунки простроченої заборгованості.

В положеннях кредитного договору не визначені реквізити позичкового рахунку.

Так, представником Позивача адвокатом ОСОБА_2 клопотанням до канцелярії суду надано додаткові документи. Документи, що були здобуті як докази по іншій цивільній справі, в якій ОСОБА_1 виступав в якості Відповідачаза позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2008/13-1-08/487 від 08.10.2008 р.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2016 р. задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2008/13-1-08/487 від 08.10.2008 р.

Всього з ОСОБА_1 стягнуто: суми заборгованості за кредитом - 1508260,09 грн., суми заборгованості за відсотками - 1481038,03 грн., розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 683265,82 грн., розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 527400,36 грн. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.12.2016 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 р. призначено судову економічну експертизу.

Супровідним листом судовий експерт надав повідомлення №107 про неможливість дачі висновку судово - економічної експертизи у справі №22ц/785/7746/2016 у звязку з тим, що надані на дослідження матеріали не мають документального підтвердження розрахунків заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №2008/13-1-08/487 від 08.10.2008 р.

Суд, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини сторін приходить до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на наступне:

Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України, зобов'язаннями щодо кредитного договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між позивачем та банком спірний кредитний договір був споживчим, як це випливає з п. 1.2. договору, де встановлено, що кредит має цільове призначення «для оплати придбаного автомобіля марки AUDI марки 2008 A5 2008 року випуску, синього кольору».

Згідно з частиною першою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» (в редакції закону від 13.01.2006 року) між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобов'язання та договір, так і приписи його частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів.

Враховуючи, що кредит має споживчий характер, правовідносини сторін регулювались на момент його укладення, зокрема, і Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним;

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги , додержання яких є необхідним для чинності правочину: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1 ст. 203 ЦК України). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2 ст. 203 ЦК України).Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 ст. 203 ЦК України). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 ст. 203 ЦК України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 ст. 203 ЦК України). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина 6 ст. 203 ЦК України).

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент укладення договору встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживача», У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до п.п. 3.1-3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808, Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Згідно з п. 3.3. Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту та визначається за формулою.

У п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808, визначено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

У відповідності до рекомендацій, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Статтею 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч.5). У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. (ч. 6); Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення (ч. 7).

Таким чином, суд доходить до висновку, що спірний кредитний договір не відповідає вимогам ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повної інформації про податковий режим сплати процентів та про державні субсидії або інформацію про те, від кого споживач може одержати такі відомості; не роз'яснено позивачу, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором покладено на споживача й не надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином позовні вимоги про визнання недійсним договору кредиту підлягають задоволенню як такі, що підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 4 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664 від 12.07.2001, Господарським кодексом України від 16.01.2003року №436 (пункт 2 статі 345) визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі.

У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткова ставка, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У статті 2 цього Закону України визначено значення банківського кредиту як будь-яке зобов'язання банку надати відповідну суму коштів, яку-небудь гарантію, яке або зобов'язання придбати право вимоги боргу, продовження терміну погашення кредиту, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання та сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Вимогами статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язан повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачено, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі не надання зазначеної інформації, споживач не зобов'язан сплачувати кредитодавцеві будь-яки збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту, право дострокового повернення кредиту, річно відсоткова ставка за кредитом інші умови, визначені законодавством.

Статтею 1054, 1055 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Стаття 639 Цивільного кодексу України визначає, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №2008/13-1-08/487 від 08.10.2008, який відображає в собі особу позичальника ОСОБА_1, та графічне зображення його підпису, та відображає особу кредитодавця Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», без графічного відображення підпису уповноваженої особи на його підписання, що свідчить про відсутність волевиявлення з боку Банку.

Положеннями пункту 2 до статті 1054, статті 1046, 1047, 1048 ЦК України визначено істотні умови договору кредиту, згідно яких, даний договір укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення якого надається документ який підтверджує передачу коштів позичальнику кредитором певної суми грошових коштів, за яким кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок отримання яких встановлюється договором.

В пункту 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.7 Договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №2008/13-1-08/487 від 08.10.2008 визначені умови порядку нарахування процентів, але не визначено на яку саме суму кредиту здійснюється їх нарахування, відсутній графік по нарахуванню та погашенню процентів по договору за користування кредитними коштами.

Пунктом 2.4.1 пункту 2.4 кредитного договору визначено, що сплата процентів здійснюється у валюті кредиту, але без визначення реквізитів на який саме рахунок.

Пунктом 3.2 розділу 3 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, визначено, що кредитний договір повинен мати графік платежів (згідно періоду зазначеного в договорі) у разі погашення основного боргу, оплата відсотків за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, визначено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку, за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача і т.д.), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або, що їх робить банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкладення угоди на укладення кредитного договору і т.д.).

Згідно пункту 3.1 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджена постановою правління Національного банку України від 10.05.2007года №168, банки зобов'язані у кредитному договорі або додатку до нього визначати детальний опис сукупності вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке:

- визначивши процентну ставку й порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку;

- перелік, розмір і база розрахунків всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, вчинення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення, і т. д .;

- перелік, розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та / або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та відсотків за користування ними, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, і т.д.).

У підпункті 1.1.1 пункту 1.1 Договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №2008/13-1-08/487 від 08.10.2008 визначено Графік погашення заборгованості по кредиту без розрахунку сплати відсотків, який визначає повернення позичальником тільки кредитної маси у термін з листопада 2008року по жовтень 2015року рівними платежами у сумі 786,15долларів США ( всього 84 платежу на суму 66036,60доларів США (84 х 786,15), що складає меншу суму на 0,40доларів США чим визначено сума кредиту).

Пунктом 1.3 договору, визначено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимог, ОСОБА_3 за договором надається у заставу транспортний засіб, заставною вартістю 150378,25 доларів США, який також забезпечує виконання зобов'язань позичальника.

Нормою пункту 2.1 статті 2 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України №566 від 30.12.2008, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.02.1999 за №56/3349 визначено, що банки самостійно визначають систему і підсистеми бухгалтерського обліку, виходячи з потреб управління банком, обсягу банківських операцій та кількості працюючих, самостійно визначає свою облікову політику, розробляє систему і форми управлінського обліку, внутрішньої звітності та контролю операцій, визначає і затверджує правила документообігу і технології обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Судом встановлено, що Відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» не попередив позичальника, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе саме споживач. Відповідного роз'яснення не було включено в договір кредиту.

Крім того, досліджуючи договір, суд приходить до висновку, що всупереч вимогам п. 3.3. Прави л надання Банками кредитних послуг, Банком не зазначено на яку суму заборгованості здійснюється нарахування відсоткової ставки за кредитом, відсутній графік погашення процентів по кредиту та розрахунок частин (щомісячних платежів), не перевірено сімейний стан Позичальника, оскільки останній перебував в зареєстрованому шлюбі з 14.10.2006 р. Вказаний факт з урахуванням не доведення Банком до позичальника відомостей про валютні ризики у разі надання кредиту в іноземній валюті призвели до недостатньої інформованості позичальника щодо умов та вартості кредитних послуг. Таким чином, під час його укладення позивач не мав реальної змоги надати дійсну оцінку його положенням та наслідками його укладення.

Таким чином, суд доходить до висновку, що спірний кредитний договір не відповідає вимогам ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повної інформації про кредитні умови, а саме: орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні) з урахуванням реальної процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; податковий режим сплати процентів та про державні субсидії або інформацію про те, від кого споживач може одержати такі відомості; не роз'яснено позивачу, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором покладено на споживача й не надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Стосовно заяви представника Відповідача щодо направлення справи за підсудністю, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №2008/13-1-08/487, договір кредиту укладений з Одеської обласною філією АКБ «Укрсоцбанк» за адресою місцезнаходження: м. Одеса, вул. Ю.Олеші, 6. Згідно договору дана філія діє на підставі Положення про Одеську обласну філію АКБ «Укрсоцбанк» .

Питання щодо визначення підсудності справ, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства регулюється розділом 3 главою 1 ст. 107-117 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 8 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ постановою № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а саме п. 39 правила визначення місця виконання зобов'язання передбачено статтею 532ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов'язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Пункт 1 частини 1 статті 532 ЦК України визначає, що у тому разі, якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання за грошовими зобов'язаннями провадиться за місцезнаходженням юридичної особи на момент виникнення зобов'язань.

Стаття 212 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводиться мотиви їх прийняття чи відмова у прийнятті.

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору № 2008/13-1-08/487 укладеного з Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Керуючись ст.ст. 11,18, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 16, 203,215,216, 548 ЦК України, постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, ст.ст. 10, 11, 58, 64, 88, 208-209, 212-215, 218, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити.

Визнати недійсним договір Кредиту №2008/13-1-08/487 від 08.10.2008 р. на купівлю автотранспортних засобів укладений між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 з моменту укладення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя

14.11.17