28 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в здійсненні права власності на земельну ділянку та вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод в здійсненні права власності на земельну ділянку та вчинити певні дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до договору дарування ОСОБА_5 виготовила державні акти на земельні ділянки, але межі земельних ділянок узгоджено не було.
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від

01 листопада 2012 року вказані державні акти було скасовано. Однак відповідач категорично, всупереч рішенню суду, відмовляється відновлювати межі земельної ділянки.

За таких обставин, ОСОБА_4 просила зобов'язати ОСОБА_5 відновити межі земельної ділянки, перенести встановлений нею паркан до меж земельної ділянки, вказаних у правовстановлюючих документах на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від

04 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено. Зобовʼязано ОСОБА_5 відновити межі земельної ділянки ОСОБА_4 та перенести встановлений нею паркан до меж земельної ділянки, вказаних у правовстановлюючих документах на земельну ділянку згідно кадастрового плану, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 від точки В до точки Г.

Зобовʼязано ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту нею частину земельної ділянки ОСОБА_4, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Зобовʼязано ОСОБА_5 не чинити перешкоди у володінні та користуванні ОСОБА_4 частиною її земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Кмиївської області від 16 лютого

2017 року рішення Кагарлицького районного суду Київської області від

04 серпня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4, як власник земельної ділянки, має право безперешкодно володіти і користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 04 лютого 2002 року ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 0,679 га, а саме: для ведення особистого підсобного господарства 0,429 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд 0,250 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

11 жовтня 2005 року згідно договору дарування земельної ділянки ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,3339 га.

Відповідно до п. 1 договору дарування земельна ділянка площею 0,3339 га складається з: 0,3148 га ріллі та 0,0191 га багаторічних насаджень.

На підставі Договору дарування ОСОБА_5 виготовила державні акти на зазначені подаровані земельні ділянки, але межі земельних ділянок не були узгоджені з ОСОБА_4 та виготовленні всупереч договору дарування.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від

01 листопада 2012 року скасовано державні акти на земельні ділянки, які були видані ОСОБА_5 всупереч договору дарування та були виготовлені з порушенням норм законодавства.

В подальшому ОСОБА_4 після ухвалення рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 01 листопада 2012 року виготовила технічну документацію по встановленню меж та зареєструвала своє право власності на земельні ділянки, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно із встановленням меж земельних ділянок згідно кадастрового плану.

Встановивши межі своїх земельних ділянок та зареєструвавши своє право власності, ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_5 із проханням перенести встановлений нею паркан, який був встановлений незаконно, згідно скасованих державних актів відповідача.

Однак, відповідач категорично, всупереч судовому рішенню, відмовляється відновлювати межі земельної ділянки позивача.

Висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 13 травня 2016 року № 22696/15-41 встановлено відхилення між межами фактичного користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та межами, зазначеними в правовстановлюючих документах, а саме: від точки В до точки Г, вказаних у кадастровому плані земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, зокрема між поворотними точками № 4 та № 5, з проміром 62,14 м.

Визначити наявність чи відсутність відхилення між межею фактичного користування земельною ділянкою, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 та межею, яка на кадастровому плані позначена літерами від В до Г (землі ОСОБА_5.) і промірами 57,55 м між поворотними точками № 3 та № 4 не вбачається можливим, оскільки дана межа в натурі (на місцевості) межовими знаками чи штучними або природними рубежами не визначена і власником цієї ділянки ця межа на місцевості не була вказана.

Східна межа фактичного користування земельної ділянки, що належить ОСОБА_4 зміщена на захід від межі згідно кадастрового плану земельної ділянки, тобто в сторону земельної ділянки ОСОБА_4 Відхилення вищезазначених меж позначені в додатку № 1 до висновку відповідними промірами рожевого кольору.

Межі земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, згідно координат відображених на кадастровому плані цієї ділянки, в додатку № 1 до висновку зображені лініями чорного кольору, літерами чорного кольору від точки А до точки Б, від точки Б до точки В, від точки В до точки Г, від точки Г до точки Д, від точки Д до точки А, нумерація поворотних точок - цифрами чорного кольору від 1 до 10. Проміри між поворотними точками позначені відповідними цифрами (в метрах) теж чорного кольору.

Межа у вигляді паркану, що розділяє суміжні земельні ділянки, що належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у додатку № 1 до висновку схематично зображено лінією червоного кольору, нумерація поворотних точок - цифрами червоного кольору від 1 до 6, проміри між поворотними точками від 1 до 6 - відповідними цифрами (в метрах) червоного кольору.

Згідно ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном(ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки встановили, що ОСОБА_5 змінила межу земельної ділянки

ОСОБА_4, в результаті чого ОСОБА_5 захопила частину земельної ділянки.

ОСОБА_4, як власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких порушень її прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і зобов'язання вчинення дій щодо відновлення порушеного права власності на земельну ділянку.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 лютого

2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в здійсненні права власності на земельну ділянку та вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова