АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Конецька Д.Г.

за участю: ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє інтересах ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, третя особа ОСОБА_5, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 3 жовтня 2017 року,

встановила:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом.

Просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь суму боргу за договором позики від 23 червня 1999 року в розмірі 4300 доларів США, що станом на 21 березня 2017 року становить 115 584 гривні.

Посилалася на те, що 23 червня 1999 року між сторонами було укладено договір позики. Відповідно до умов такого договору позивачка надала відповідачці кошти в сумі 5800 доларів США на строк дванадцять місяців.

ОСОБА_4 повертала позичені кошти частково 11 липня 2000 року 500 доларів, 12 вересня 2000 року 500 доларів США, 8 грудня 2000 року 500 доларів США, а всього суму боргу в розмірі 1500 доларів США.

З 2000 по 2017 роки відповідачка перебувала за кордоном та ухилялася від повернення боргу.

17 лютого 2017 року, після виявлення місця перебування боржника, на її адресу було направлено вимога про повернення коштів, яка була отримана ОСОБА_4 22 лютого 2017 року. Однак відповіді на вказану вимогу позивачка не отримала.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 3 жовтня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторони передбачили строк повернення позики, а саме 12 місяців з моменту її отримання, то строк позовної давності починається від дня, коли позивачки довідалась про порушення свого права, тобто з 24 червня 2000 року.

В 2000 році відповідачка частинами повернула позивачці суму позики в розмірі 1500 доларів США, тим самим вчинила дії, що свідчать про визнання боргу, а тому перебіг строку позовної давності був перерваний.

Позивачка звернулася до суду з позовом 22 березня 2017 року, а тому пропустила трьох річний строк позовної давності.

Будь-яких доказів про поважність причин пропуску строку позовної давності суду не було надано.

Такі висновками суду першої інстанції є правильними..

Так, відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В пункті 11 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" визначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 23 червня 1999 року між сторонами було укладено договір позики. Відповідно до умов такого договору позивачка надала відповідачці кошти в сумі 5800 доларів США на строк дванадцять місяців.

ОСОБА_4 повертала позичені кошти частково 11 липня 2000 року 500 доларів, 12 вересня 2000 року 500 доларів США, 8 грудня 2000 року 500 доларів США, а всього суму боргу в розмірі 1500 доларів США.

Вказані обставини підтверджується розпискою ОСОБА_4 від 23 червня 1999 року.

З заперечення проти позову від 20 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 просила застосувати строк позовної давності до вказаних правовідносин (а.с. 98-101).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в 2000 році відповідачка частинами повернула позивачці суму позики в розмірі 1500 доларів США, тим самим вчинила дії, що свідчать про визнання боргу, а тому перебіг строку позовної давності був перерваний та починався заново.

За наявності підстав для задоволення позову, позивачка звернулася до суду з позовом тільки 22 березня 2017 року, а тому пропустила трьох річний строк позовної давності.

Будь-яких доказів про поважність причин пропуску строку позовної давності суду не було надано

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що договором позики від 23 червня 1999 року не було встановлено строк повернення позики.

З розписки, написаної відповідачкою 23 червня 1999 року вбачається, що вона отримала позику на 12 місяців.

За таких обставин сторони встановили строк дії договору позики.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 3 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна