Номер провадження 2/754/2670/17
Справа №754/74/17
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2017 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки в праві спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визначення ідеальної частки в праві спільної сумісної власності.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1998 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної ради м.Києва, належить йому (позивачу) та відповідачам ОСОБА_2 (батько позивача), ОСОБА_3 (мати позивача), ОСОБА_4 (сестра позивача) в рівних долях. Зазначена квартира складається з трьох ізольованих кімнат, загальною площею 72 кв.м., жилою площею 41, 3 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору та двох лоджій.

На даний час в квартирі зареєстровані він (позивач), відповідачі по справі, син відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та його (позивача) син - ОСОБА_6 Фактично у квартирі проживають він, його дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_6 та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 Діти відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_8 проживають разом з нею та її чоловіком у квартирі їх батька за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач посилається на те, що починаючи з 2003 року його стосунки з відповідачами не склалися, в квартирі мають місце часті конфлікти, зі сторони відповідачів ігноруються його потреби та потреби його родини. Між ними виникали постійні спори про порядок користування квартирою, оплати комунальних послуг. З метою уникнення в майбутньому будь-яких спорів з відповідачами стосовно порядку користування квартирою, в травні 2014 року він був змушений звернутися до Деснянського районного суду м.Києва з позовною заявою про встановлення порядку користування квартирою. Його батьки за зустрічним позовом намагалися позбавити його частки квартири, в якій він проживає. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22.05.2015 року його позов задоволено, встановлено порядок користування квартирою шляхом виділення йому в користування ізольованої кімнати, площею 11,2 кв.м., відповідачам виділено у користування кімнати, площею 18,1 кв.м. та 11,9 кв.м., місця загального користування залишено в спільному користуванні. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01.10.2015 року вказане рішення залишено без змін.

Як зазначає позивач, він не може користуватись в повній мірі своєю часткою у праві спільної сумісної власності на квартиру, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий документ на квартиру, без якого він не може укласти окремі договори на постачання житлово-комунальних послуг. Крім того, він позбавлений можливості реалізувати своє право власності на частину квартири шляхом її відчуження на користь третіх осіб, оскільки конкретний розмір його частки не визначений. У мотивувальній частині вищевказаного рішення суду встановлено, що його частка у спільній сумісній власності на спірну квартиру становить ? її частини.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визначити за ним частку в розмірі ? частини у праві спільної сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення.

Представник відповідачів ОСОБА_9 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. При цьому зазначив, що зміст та суть позовних вимог, а також факти та обставини, на які посилається позивач, як на підстави свої вимог, є необґрунтованими та безпідставними, такими, що не відповідають дійсності, а також суперечать встановленим змістом мотивувальних частин відповідних судових рішень у цивільних справах, зокрема рішеннями Деснянського районного суду м.Києва від 22.05.2015 року та 21.09.2019 року, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01.10.2015 року. Сторонами у справі вже визнавалися, а тому були визнані встановленими і відповідними судовими рішеннями, зокрема, обставини щодо належності спірної квартири позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності із визначенням за кожним з цих співвласників спірної квартири ? частини, що еквівалентно ідеальній частці у праві спільної часткової власності кожному у рівних долях.

На думку представника відповідачів, позивач свідомо уникає від зазначення фактичних обставин щодо належності квартири її співвласникам на праві спільної часткової власності з метою в черговий раз отримати можливість для виділу йому в натурі певної частки спірної квартири з подальшим переоформленням окремого правовстановлюючого документу на таку частку та відчуження (реалізації, продажу тощо) цієї частки на користь третіх осіб.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, зазначивши, що розмір частки позивача у спірній квартирі не оспорюється.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1998 року, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради м.Києва, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних долях (а.с.8).

Згідно технічного паспорту, спірна квартира, загальною площею 69,5 кв.м., жилою площею 41,2 кв.м., складається з 3-х кімнат, площею 18,1 кв.м., 11,2 кв.м., 11,9 кв.м., кухні, площею 8,7 кв.м., ванної кімнати, площею 2, 6 кв.м., вбиральні, площею 1,0 кв.м, коридору, площею 16,0 кв.м., лоджії, площею 3,8 кв.м. (а.с.9-10).

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22.05.2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, а саме ОСОБА_1 в користування ізольованої кімнати, площею 11,2 кв.м., відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 виділено у користування кімнати, площею 18,1 кв.м. та 11,9 кв.м. Місця загального користування залишено в спільному користуванні. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про припинення права на частку у майні відмовлено (а.с.72-75).

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01.10.2015 року вищевказане рішення залишено без змін (а.с.13-16).

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21.09.2016 року залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ частки із спільної часткової власності. Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили (а.с.17-21).

Згідно із ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.4 ст.41 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

За положеннями ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.ч.2, 3 ст.358 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Звертаючись до суду з позовом про визначення ідеальної частки в спільній власності, позивач зазначає про те, що станом на теперішній час між ним та відповідачами існують суперечки щодо можливості використання квартири на праві спільної часткової власності, а тому просить суд визначити розмір його частки в спільній сумісній власності з метою реалізації своїх прав володіння та розпорядження належним майном. Факт наявності між сторонами конфліктних стосунків з приводу володіння та користування квартирою підтверджується поясненнями сторін, а також судовими рішеннями.

Враховуючи те, що співвласниками спірної квартири відповідно свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1998 року , є позивач та відповідачі в рівних долях, а доказів зворотного суду не надано, то суд приходить до висновку, що частка кожного із співвласників, в тому числі і позивача, у праві власності на вказану спірну квартиру складає по 1/4, що в сумі становить 4/4 квартири, тобто одну цілу квартиру. Зазначена обставина не оспорюється сторонами, а також встановлена судовими рішеннями, а саме рішеннями Деснянського районного суду м.Києва від 22.05.2015 року та 21.09.2019 року, а також ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01.10.2015 року.

В той же час, правовстановлюючий документ не містить конкретного визначеного розміру часток кожного з власників, що перешкоджає позивачу у реалізації ним свого права володіння та розпорядження належним йому майном.

Заперечення представника відповідачів та відповідачів проти позову з посиланням на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом з метою подальшого продажу належної йому частки квартири, проти чого вони заперечують, оскільки це порушить їх права, як співвласників, на висновок суду не впливають, оскільки позивач, як власник, має право на визначення розміру його частки у спільній власності.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 317, 319, 355, 357, 358, 368, 372 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки в праві спільної сумісної власності - задовольнити.

Визначити за ОСОБА_1 частку в розмірі ? частини у праві спільної сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії, в разі неявки в судове засідання.

Головуючий