Справа № 2-з-344/17
У Х В А Л А

29 листопада 2017 року суддя Солом"янського районного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді КІЗЮН Л.І.

при секретарі: Продан М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Авто Лайф» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Авто Лайф» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, в якому просить визнати договір фінансового лізингу №0178 від 05.09.2016 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Авто Лайф» та позивачем, недійсним; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Авто Лайф» на свою користь суму 22291,97 грн. - комісії за договором №0178, авансовий платіж за договором № 0178 - 41398,63 грн., три відсотки річних - 2002 грн. та на підставі ст. 230 ЦК України загальну суму 131385 грн. 20 коп. В позовних вимогах також просив шляхом винесення ухвали накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Авто Лайф», код юридичної особи: 40352937, місцезнаходження юридичної особи: 03038, м. Київ, вул. Лінійна, будинок 17, офіс 107, що знаходяться на рахунку №9, відкритому у АТ «Райфайзен Банк Аваль», МФО 380805 в межах заявлених вимог на суму 131385 грн. 20 коп.

Крім того, до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, зокрема, позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Авто Лайф», код юридичної особи: 40352937, місцезнаходження юридичної особи: 03038, м. Київ, вул. Лінійна, будинок 17, офіс 107, що були ним сплачені на рахунок №9, відкритому у АТ «Райфайзен Банк Аваль», МФО 380805 в межах заявлених позовних вимог на суму 131385 грн. 20 коп.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про право власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, закон пов`язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з заявником, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

До того ж, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Так, звертаючись до суду із вимогою про накладення арешту на грошові кошти відповідача, що знаходяться на рахунку №9, відкритому у АТ «Райфайзен Банк Аваль», заявником не надано підтверджуючих документів, які б слугували належними та допустимими доказами належності цього поточного рахунку відповідачу на час звернення з заявою про забезпечення позову до суду.

Таким чином, вивчивши матеріали справи та поданої заяви про забезпечення позову, враховуючи, що заявником не обґрунтовано необхідності накладення арешту, позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, враховуючи предмет та підстави звернення до суду із заявленим позовом, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача.

Враховуючи викладене, у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Авто Лайф» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн