Справа № 466/6098/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар ПІЦИК О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 селищної ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особи без самостійних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, відділ Держземагенства у місті Львові, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту,

в с т а н о в и в :

01.09.02.2014 року Державне територіально-галузеве обєднання Львівська залізниця (правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 селищної ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування пункту 1.1 рішення ОСОБА_1 селищної ради від 05.02.2009р. №668, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №811518 від 08.09.2009р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що для складання документів, що посвідчують право позивача на користування земельними ділянками смуги відведення, в тому числі по смт.Брюховичі позивач 03.07.2008р. уклав угоду із землевпорядною організацією ПП «Центр ринкових досліджень». При виконанні завдання за договором використовувався план смуги відведення від 1962рр., погоджений із виконкомом ради трудящих Львівської міської ради.

З повідомлення ПП «Центр ринкових досліджень» від 02.10.2013р. №357/1 стало відомо, що складання відповідних правовстановлюючих документів неможливе, оскільки на частині смуги відведення виявлено перетин (накладання) земельної ділянки за кадастровим номером :08:001:0091, яка площею 0,0400га повністю накладається на смугу відведення.

Встановлено, що зазначена земельна ділянка оскаржуваним пунктом рішення ОСОБА_1 селищної ради від 05.02.2009р. надана ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у власність для гаражного будівництва з земель громадської та житлової забудови. На підставі цього рішення відповідачі отримали Державний акт на право приватної власності на землю.

Вважають, що приймаючи оскаржуване рішення ОСОБА_1 селищна рада перевищила свої повноваження, порушила норми земельного законодавства щодо порядку вилучення, надання земельної ділянки, права ПАТ Українська залізниця на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна в межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці та забезпечення безпеки руху.

Зазначає, що право Залізниці на спірку земельну ділянку виникло з 1958р. часу побудови колії. План смуги відведення земель лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці розроблений Дорпроектом у 1962 році і є проектно-технічною документацією, містить інформацію про право залізниці на користування зазначеною у ньому земельною ділянкою, є основою при наданні земельної ділянки у власність.

Представник ПАТ Українська залізниця в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у письмових поясненнях. Просить позов задовольнити.

Представник ОСОБА_1 селищної ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, дав пояснення аналогічні тим, що долучені до матеріалів справи. Зазначив, що при прийнятті рішення ОСОБА_1 селищна рада діяла в межах своєї компетенції, жодних перешкод для передачі спірної земельної ділянки відповідачам для гаражного будівництва не було, відомості (кадастрових даних) про смугу відведення були відсутні. Зазначає, що до технічної документації було долучено Акт визначення та погодження меж земельної ділянки від 25.06.2007р. підписаний представником управління Львівської залізниці і завірений печаткою цієї організації. Також вказує, що позивач не підтвердив належними документами своє право користування земельною ділянкою згідно Плану смуги відведення 1962р. не належним доказом права «ПАТ «Укрзалізниця» на постійне користування цією земельною ділянкою. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідачі та представник третьої особи відділу Держземагенства у м. Львові, треті особи в судові засідання не зявлялися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Встановлено, що згідно пункту 1.1. рішення 26 сесії 5 скликання ОСОБА_1 селищної ради від 05.02.2009р. №668 затверджено проект відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,040га на вул.Бічна Бурденка,6 для гаражного будівництва з земель господарської забудови ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відповідно до 001га кожному з них.

На підставі вказаного рішення 08.05.2009р. Управління земельних ресурсів у місті Львів видало Державний акт серії ЯЖ №811518 на право власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,040га в смт.Брюховичі на вул.Бічна Бурденка,6 для гаражного будівництва.

Згідно листа відділу Держгеокадастру у м.Львові від 23.09.2016р. станом на січень 2009р. категорія вказаної вище земельної ділянки не була визначена, оскільки згідно ст..20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється а підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Категорія цієї земельної ділянки визначена рішенням ОСОБА_1 селищної ради від 05.02.2009р. №668 (а.с.230).

Відповідно до ст.3 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.125 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст. 131 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до Типового положення про міське управління (відділ) земельних ресурсів (Затверджене Постановою КМУ від 24 лютого 2003 р. № 200 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) міське управління (відділ) земельних ресурсів є територіальним органом Державного комітету України по земельних ресурсах і підзвітне та підконтрольне йому.

У відповідності до п. 11 Положення Управління (відділ) відповідно до покладених на нього завдань організовує видачу державних актів на право власності на землю і право користування землею, оформлення договорів на право тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, та здійснює їх реєстрацію.

Порядок виготовлення державних актів передбачений Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності, на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і правої постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (Затверджена Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04.05.1999р. N 43).

Статтею 6 Закону України Про залізничний транспорт передбачено, що землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України. До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Для забезпечення у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній і електропостачання та зв'язку, інших пристроїв та об'єктів залізничного транспорту загального користування, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту.

Згідно ст. 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його і облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, і необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

За ст.69 ЗК України землями транспорту … визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного, автомобільного,…транспорту.

Відповідно до ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Пунктом 2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що дорожньою проектною конторою Південно-західної залізниці у 1962 році розроблено План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від км 4+850 до км 11+106, узгоджений виконкомом Львівської міської ради.

ПАТ Укрзалізниця зазначає, що користується спірною земельною ділянкою згідно вказаного Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, Державного акту на земельну ділянку немає, а лише проводяться роботи з інвентаризації земель у смузі відведення залізничних колій та оформлення документації про право позивача на постійне користування землею.

Згідно з даними викопіювання з плану геодезичної зйомки смуги відведення ДТГО Львівська залізниця на проміжку від КМ8 до КМ9 в напрямку від ст.Рудно до станції Пдбірці має місце накладення земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

07.05.2014р. представниками ДТГО Львівська залізниця, за участю землевпорядника ОСОБА_1 селищної ради, представника ПП «Центр ринкових досліджень» складено Акт обстеження земельної ділянки, в якому зафіксовано розташування цієї ділянки і обєктів на ній в межах смуги відведення, ширина якої, відповідно до Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці1962р., становить 40м від осі головної колії (а.с.21).

Як зазначає позивач, право Залізниці на спірну земельну ділянку, межі якої визначені Планом смуги відведення Рудно-Підбірці 1962 року, виникло задовго до 2009 року. План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці 1962р. є проектно-технічною документацією

На підтвердження свого права користування позивач долучив копії рішення виконкому Львівської обласної ради народних депутатів №374 від 29.03.1949р., №162 від 03.07.1962р. постанови виконкому Львівської обласної ради народних депутатів від 17.01.1948р. №52 (а.с.43-48). Однак, вказані рішення не стосуються відведення земельної ділянки згідно Плану смуги відведення 1962 року.

План смуги відведення Рудно-Підбірці 1962 року був лише проектом відведення земельної ділянки Львівській залізниці, з урахуванням рішення виконкому Львівської обласної ради народних депутатів від 03.07.1962р. №162, яким збільшено площі земель, і яке було відмінено рішенням виконкому Львівської обласної ради народних депутатів №1001 від 27.10.1962р. у звязку з його необґрунтованістю. Вказаний План не містить відомостей про його затвердження органом місцевого самоврядування, не є підставою для використання землі згідно ЗК України.

Отже, позивачем не надано документів, які б свідчили по наявність рішення уповноваженого на той час органу щодо передачі йому в користування земель відповідно до смуги відведення 1962р. Тому безпідставним є посилання позивача на те, що ПАТ Українська залізниця є належним землекористувачем на підставі Плану смуги відведення Рудно-Підбірці 1962 року.

Позивачем не представлено акту на постійне користування згідно ст. 126 ЗК України, а також відомостей з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та Управління земельних ресурсів у місті Львові (на даний час Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та відділ Держземагенства у м.Львові) про реєстрацію права на постійне користування. Крім цього Позивачем не подано відомостей про затвердження технічних завдань на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, якою, за твердженням відповідач, він правомірно користується відповідно до Плану смуги відведення 1962р., не представлено документів про встановлення на місцевості меж земельної ділянки згідно смуги відведення, наявність таких межових знаків, не долучено документів про сплату земельного податку за користування спірною земельною ділянкою, а подана довідка про сплату земельного податку за спірну земельну ділянку площею 0,040га за 2010-2013р. не містить посилання на первинні бухгалтерські документами.

У позовній заяві, письмовому поясненні позивача є покликання на ряд законодавчих актів, положень та інструкцій, що були чинними на 1962р., з приводу облаштування залізничного полотна, смуги відведення, користування землями спеціального призначення. Однак всі ці нормативно-правові документи передбачають надання таких земельних ділянок у встановленому на той час порядку та необхідність реєстрації цих земель, оформлення актів на право користування землею, встановлення меж ділянок на місцевості.

Відповідно до п.1.16. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів (Затверджена Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04.05.1999р. N 43) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки.

Відповідно до ст. 198 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

ДТГО Львівська залізниця правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця» технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою не складало, до 2014р. не передавало в ОСОБА_1 селищну раду проект смуги відведення земель залізниці на ділянці Рудно-Підбірці з відповідною технічною документацією.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією статтею визначено і способи такого захисту.

За ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачем не подано доказів на підтвердження наявного у нього права користування земельною ділянкою площею 0,0400га на вул.Бічній Бурденка,6 в смт.Брюховичі та порушення цього права відповідачами ОСОБА_1 селищною радою і ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Отже, підстав для захисту цього права, скасування рішення ОСОБА_1 селищної ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку - немає

Відповідно до ст.41 Конституції України право власності набувається в порядку, встановленому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. (стаття 17) закріплено обовязок судів при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, практику Європейського суду з прав людини.

Суд вважає, що в даному спорі є необхідним застосування Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, у статті 1 якого передбачено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003р. «Стретч проти Обєднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» визнання недійсним правового акту органу влади згідно якого особа набула право власності на майно та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що орган влади порушив закон є неприпустимим.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування пункту 1.1 рішення ОСОБА_1 селищної ради від 05.02.2009р. №668 та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №811518 від 08.09.2009р.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 селищної ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, відділ Держземагенства у місті Львові, про визнання незаконним та скасування пункту 1.1 рішення ОСОБА_1 селищної ради від 05.02.2009р. №668, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №811518 від 08.09.2009р. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_11