Справа № 171/51/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 червня 2017 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Хоруженко Н.В.,

за участю секретаря Десятникової І.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Стогній А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів в Апостолівському районі, яке є правонаступником Апостолівського професійно-технічного училища № 85, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати, компенсаційних коштів в зв'язку з перебуванням на лікарняному, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 08.01.2015 року звернувся до суду з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви від 07.05.15 року(а.с.70-73)) до Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів в Апостолівському районі, яке є правонаступником Апостолівського професійно-технічного училища № 85, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати, компенсаційних коштів в зв'язку з перебуванням на лікарняному, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позов обґрунтовано тим, що з 03.02.2005 року він працював в ПТУ-85, правонаступником якого є відповідач, на посаді викладача та керівника відділення фізичного виховання, заступника директора з учбово-виховної роботи. Заробітна плата його становила 570 грн. за лютий, 596,32 грн. за березень, потім з 11.04.05 по 04.05.2005 року він перебував на лікарняному, надав лікарняний до бухгалтерії для здійснення оплати, але лікарняний йому не оплатили, 05.05.05 року він звертався з заявою провести розрахунок, але заробітну плату йому не виплатили, відповіді на заяву не надали, 12.05.05 року його протиправно звільнили за п. 4 ст. 41 КЗпПУ, при цьому з наказом про звільнення не ознайомили, трудову книжку не видали, оскільки керівник ОСОБА_4 мала покровителів, була у дружніх стосунках з впливовим керівництвом. В 2014 році після зміни влади в державі і районі він звернувся з запитом на отримання інформації стосовно його протиправного звільнення та сплати заробітної плати. Лише після цього він отримав лист від 19.08.14 року та наказ від 03.02.05 року, довідку про доходи, особовий листок, наказ від 12.05.05, витяг з журналу з його прізвищем, рішення первинної організації профспілок від 11.05.05 року, які не засвідчені належним чином - печаткою колишнього ПТУ-85, а засвідчені печаткою не існуючої на той час установи - Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів в Апостолівському районі. Вважає звільнення незаконним, невиплату заробітної плати та компенсації періоду тимчасової непрацездатності протиправним, цими протиправними діями йому спричинено моральну шкоду, а тому просить суд стягнути з відповідача (з урахуванням уточненої позовної заяви):

-нараховану але не виплачену заробітну плату за період з 05.05.05 року по 12.05.05 року в розмірі 350,04 грн.,

-компенсаційні кошти в зв'язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні за період перебування на лікарняному з 11.04.2005 року по 04.05.2005 року в розмірі 365,00 грн.,

-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 12.05.05 року по день фактичного винесення рішення,

-заподіяну моральну шкоду в сумі 5000 грн..

Представником відповідача надано заперечення проти позову, згідно яких просили в позові відмовити, оскільки позивач дійсно прийнятий на роботу з 03.02.05 року, він надав диплом на підтвердження вищої освіти, йому нараховувалась заробітна плата по 10 категорії. Адміністрацією ПТУ-85 було здійснено запит на підтвердження його кваліфікації, отримано лист що наданий позивачем диплом не є документом про вищу освіту, в зв'язку з чим заробітна плата повинна була нараховуватись по 8 тарифному розряду, керуючись постановою КМУ № 1298 від 30.08.02 року оплата праці позивача була перерахована та методом красного сторна було знято із загального нарахування заробітної плати суму 172, 39 грн.. З 11.04.2005 року по 11.05.2005 року позивач був відсутній на роботі без поважних причин, лікарняний лист не надавав, тому заробітна плата не нараховувалась за цей період. Позивач скаржився в правоохоронні органи, але протиправних дій Апостолівського ПТУ-85 не було встановлено. Також була здійснена перевірка КРУ, однак порушень не виявлено. Звільнення з посади позивача відбулось з дотриманням законодавства. Оскільки відповідачем не було порушено прав позивача, моральної шкоди не завдано, тому просили в позові відмовити (а.с.20-24).

Третя особа ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала, надала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.212 т.1, а.с.38 т.2).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, оскільки з 03.02.2005 року він працював в ПТУ-85, правонаступником якого є відповідач, на посаді викладача та керівника відділення фізичного виховання, заступника директора з учбово-виховної роботи. Заробітна плата його становила 570 грн. за лютий, 596,32 грн. за березень, потім з 11.04.05 по 04.05.2005 року він перебував на лікарняному, надав лікарняний до бухгалтерії для здійснення оплати, але лікарняний йому не оплатили, 05.05.05 року він звертався з заявою провести розрахунок, але заробітну плату йому не виплатили, відповіді на заяву не надали, 12.05.05 року його протиправно звільнили за п. 4 ст. 41 КЗпПУ, при цьому з наказом про звільнення не ознайомили, трудову книжку не видали, оскільки керівник ОСОБА_4 мала покровителів, була у дружніх стосунках з впливовим керівництвом. Докази надані представником відповідача є сфальшовані, декілька разів переробленими, заробітну плату за квітень він не отримував, звільнили його незаконно, диплом не повернули, його диплом є дійсним, рішенням суду його недійсність не встановлена, застосування червоного стерна взагалі не передбачено актами законодавства, тому просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Вимог про поновлення на роботі він на даний час не заявляє. До вимог про порушення законодавства про оплату праці позовна давність не застосовується.

У судовому засіданні представник відповідача Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів в Апостолівському районі, яке є правонаступником Апостолівського професійно-технічного училища № 85, - Стогній А.Є. проти задоволення позову заперечувала, оскільки позивач дійсно працював з 03.02.05 року в ПТУ-85, при прийомі на роботу надав диплом, який не підтверджує вищу освіту, тому було встановлено оплату за вищим розрядом, після підтвердження факту недійсності диплому здійснено перерахунок заробітної плати. За короткий проміжок роботи позивач вчинив аморальний проступок у відношенні учениці, за що згодом був звільнений, згода профспілкового комітету на звільнення була надана, лікарняний листок для оплати не надавав, тому оплата не здійснювалась, розрахунок при звільненні здійснено в повному обсязі, трудову книжку надіслано поштою на вимогу позивача, тому просили в позові відмовити. Просила застосувати строки позовної давності.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, представника відповідача Стогній А.Є., дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Апостолівського ПТУ-85 з заявою від 02.02.05 року про прийняття на роботу (а.с.58,т.2).

Наказом директора Апостолівського ПТУ-85 № 4-к від 03.02.2005 року позивача ОСОБА_1 прийнято на роботу до Апостолівського ПТУ-85 керівником фізвиховання з 03.02.2005 року, оплата праці згідно штатного розкладу (а.с.8).

Наказом № 120 від 26.08.04 року затверджено педагогічне навантаження викладачів (а.с.158-161).

Наказом № 29 від 08.02.05 року в зв'язку зі звільненням ОСОБА_5 розподілено навчальні години, зокрема основи правових знань гр..42, грІІДГ, гр.. ІІКУХ - ОСОБА_1 (а.с.162).

Згідно табелю обліку робочого часу за лютий 2005 року позивач з 03.02.05 року перебував на роботі у робочі дні (а.с.88).

Згідно табелю обліку робочого часу за березень 2005 року позивач перебував на роботі у робочі дні (а.с.86).

Згідно табелю обліку робочого часу за квітень 2005 року позивач з 11.04. 2005 року по 29.04.2005 року перебував на лікуванні (а.с.87).

Згідно листа КЗ «Апостолівська ЦРЛ» від 21.04.15 року №963, виписних епікризів, підтверджено, що ОСОБА_1 з 11.04.05 року по 22.04.05 року та з 25.04.05 року по 04.05.05 року перебував на стаціонарному лікуванні в Апостолівській ЦРЛ (а.с.60-62).

Нарахування по листкам непрацездатності не здійснювалось та не оплачувалось, що визнають в судовому засіданні сторони.

При прийомі на роботу позивач ОСОБА_1 надав диплом № 99577 про те, що він вступив до Дніпропетровського інституту технічної творчості та патентознавства і в 1996 році закінчив повний курс патентно-економічного факультету , йому присвоєно кваліфікацію патентознавець-економіст (а.с.114).

Згідно інформаційної довідки заступника директора ЦТТП «Інтеле» випускники Дніпропетровського інституту технічної творчості та патентознавства отримували диплом встановленого радою зразка, який не є документом про вищу освіту (а.с.39).

Згідно листа директора департамента освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 02.02.16 року, відповідно до постанови КМУ від 17.12.93 року № 1058 «Про затвердження переліку і зразків документів про освіту та вчені звання в Україні» диплом від 25.05.96 року, виданий Дніпропетровським інститутом технічної творчості та патентознавства ОСОБА_1 не є документом про освіту державного зразка (а.с.174).

Наказом директора ПТУ-85 від 11.04.05 року створено комісію по розслідуванню випадку побиття учениці 12ДГ ОСОБА_6 керівником фізвиховання ОСОБА_1. ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обов'язків до закінчення роботи комісії (а.с.27).

Наказом директора ПТУ-85 від 12.04.05 року за безвідповідальне ставлення до посадових обов'язків ОСОБА_1 оголошено догану (а.с.173).

Позивач ОСОБА_1 звертався з заявою про звільнення від 05.05.05 року (а.с.60,т.2).

Директор ПТУ-85 зверталась до профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення (а.с.28).

Профспілковим комітетом Апостолівського ПТУ-85 на засіданні 11.05.2005 року розглянуто подання адміністрації ПТУ-85 про звільнення ОСОБА_1 за ст.. 41 п. 3 КЗпПУ та надано згоду на звільнення керівника фізвиховання ОСОБА_1 згідно ст.. 41 п. 3 КЗпПУ (а.с.14).

Заступником з навчальної роботи Апостолівського ПТУ-85 11.05.05 року надано доповідну про те, що ОСОБА_1 відсутній на роботі з 11.04.2005 року по 11.05.05 року, лікарняний лист не надав (а.с.30).

Згідно бухгалтерської довідки від 12.05.05 року(а.с.31)., довідки про здійснення самоперевірки нарахування заробітної плати ОСОБА_1 від 03.06.15 року (а.с.83,84) за час роботи ОСОБА_1 проводилось нарахування заробітної плати по 10 тарифному розряду, але на основі інформаційної довідки, наданої ГУ освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації зроблено перерахунок заробітної плати з 10 тарифного розряду на 8 тарифний розряд.

Наказом директора Апостолівського ПТУ-85 № 14-к від 12.05.2005 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади керівника фізвиховання з 12 травня 2005 року згідно ст.. 41 ч. 3 КЗпПУ- вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального поступку, не сумісного з продовженням даної роботи (а.с.9).

Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 проведено 28.04.2005 року, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю за 2 половину квітня 2005 року (а.с.121-122,125т.2).

У травні 2005 року позивачу ОСОБА_1 нараховано компенсацію за невикористану відпустку у сумі 172,39 грн., разом з тим нараховано заборгованість 205,01 грн., в зв'язку з чим заробітна плата не виплачувалась (а.с.123).

Табель обліку робочого часу за травень 2005 року представником відповідача не надано.

Згідно даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування на гр.. ОСОБА_1 за період з 01.02.05 року по 31.02.05 року сума доходу, з якого було утримано страховий внесок становить лютий 2005 року 570,49 грн., березень 2005 року 596,32 грн., квітень 2005 року 175,95 грн., у травні сума доходу не нарахована (а.с.131,т.2).

Позивач ОСОБА_1 звертався до директора Апостолівського ПТУ-85 з заявою від 05.05.05 року про надання рішення профспілкового комітету про згоду на звільнення, наказу про звільнення, трудової книжки, інші документи в зв'язку зі звільненням, здійснення розрахунку по заробітній платі, виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку (а.с.11).

Відомості про звільнення до особової картки не внесені (а.с.15-16).

Згідно довідки про доходи № 248 від 18.08.14 року (а.с.10), за період роботи з 03.02.05 року по 12.05.05 року позивачу ОСОБА_1:

- нараховано дохід за лютий 570,49 грн., з яких утримано до ПФ 11,41 грн., інші утримання 68,79 грн., до виплати 490,29 грн.

- нараховано дохід за березень 596,32 грн., з яких утримано до ПФ 11,93 грн., інші утримання 89,70 грн., до виплати 494,69 грн.

- нараховано дохід за квітень 175,95 грн., з яких утримано до ПФ 3,52 грн., інші утримання 8,63 грн., до виплати 163,80 грн.

Згідно особового рахунку (а.с.12-13) позивачу ОСОБА_1 за період роботи з 03.02.05 року по 12.05.05 року вказано оклад за лютий 570,49 грн., - встановлено оклад за березень 2005 року 596,32 грн., оклад за квітень 175,95 грн..

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила що з січня 2005 року проходила практику в Апостолівському ПТУ-85 в бухгалтерії, їй відомо, що в цей час працював ОСОБА_1, згодом його було звільнено з посади, при цьому здійснено перерахунок заробітної плати у зв'язку з встановленням недійсності диплому, вважає цей розрахунок правильним виклала письмово свої поясненя в частині розрахунку (а.с.76-82,т.2)

Наказом ГУ освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації від 29.07.2008 року ПТУ-85 м. Апостолове перейменовано в Державний професійно-технічний навчальний заклад «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» (а.с.177-178).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпПУ, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст.. 97 КЗпПУ Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно ст.. 127 КЗпПУ, відрахування із заробітної плати можуть проводитись тільки у випадках, передбачених законодавством.

Постанова КМУ від 30 серпня 2002 р. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», на яку посилається відповідач у запереченнях, а також на яку посилається бухгалтер у довідці (а.с.31), визначає єдину тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери ; схему тарифних розрядів посад керівних, наукових, науково-педагогічних, педагогічних працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників бюджетних установ, закладів та організацій; схему тарифних розрядів посад (професій) робітників, загальних для всіх бюджетних установ, закладів та організацій; ставки погодинної оплати праці працівників усіх галузей економіки за проведення навчальних занять, проте не передбачає здійснення відрахувань.

Враховуючи той факт, що сторони 03.02.2005 року уклали трудовий договір, при укладенні узгодили розмір заробітної плати, суд вважає, що відповідач не мав права в односторонньому порядку приймати рішення про зменшення посадового окладу позивача, про здійснення оплати праці по 8 розряду, а не по 10 розряду, як було вирішено при укладені трудового договору.

Тому дії по здійсненню перерахунку заробітної плати позивача у квітні 2005 року, утриманню з нарахованої позивачу заробітної плати суми 205,01 грн., суд вважає протиправними, такими, що здійснені в порушення вимог ч. 4 ст. 97 КЗпПУ, а сума 205,01 грн. Є сумою недосплаченої заробітної плати позивачу.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, застраховані громадяни України, мають право на матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо

інше не передбачено законодавством.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що позивач не надав листок непрацездатності, оскільки згідно табелю обліку робочого часу Аполстолівського ПТУ-85 (а.с.87) у період з 11 квітня по 29 квітня 2005 року позивач перебував на лікарняному, табель обліку робочого часу за травень 2005 року суду не надано, проте, згідно наданих виписних епікрізів Апостолівськогї ЦРЛ позивач знаходився на стаціонарному лікуванні до 04.05.05 року, тому виявлені розбіжності суд трактує на користь позивача і вважає встановленим, що позивачу не здійснено оплату періоду втрати працездатності, що є порушенням права позивача, визначеного ст.. 4 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

На даний час відсутня можливість здійснити нарахування оплати лікарняного листа, тому суд вважає, що неоплатою періоду тимчасової непрацездатності позивачу завдано майнової шкоди.

Згідно ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тому суд вважає необхідним на підставі ст.. 1166 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду, завдану неоплатою періоду тимчасової непрацездатності з 11.04.2005 року по 04.05.2005 року у розмірі його посадового окладу 596,32 грн.

Вимога представника відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки згідно ст.. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Тому щодо вимог позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсаційних витрат на період тимчасової непрацездатності позовна давність не застосвується.

Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу .

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України ).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Таким чином на момент звільнення відповідач повинен був сплатити позивачу недоотриману заробітну плату та компенсаційні витрати за період тимчасової непрацездатності чого не вчинив,чого не вчинив, порушив права позивача та завдав моральної шкоди.

Оскільки відповідач не провів повного розрахунку з позивачем у день звільнення та на наступний день звільнення, то повинні наставати наслідки передбачені ст.. 117 КЗпПУ, однак за захистом порушеного права позивач звернувся з порушенням строку позовної давності, тому в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статею 2 ЗУ «про оплату праці визначено структуру заробітної плати, а саме, Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить в структуру заробітної плати.

Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить в структуру заробітної плати, до позовних вимог про його стягнення застосовуються положення ч. 1 ст. 233 КЗпПУ, а не ч. 2 ст. 233 КЗпПУ.

Рішенням Конституційного суду України від 22.02.2002 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, визначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року, суд виходив із того, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Враховуючи, що позивач звільнений наказом від 12.05.2005 року, усвідомлював що його звільнено, оскільки на роботу після цього не з'являвся, то з 13.05.2005 року він дізнався про те, що відповідач з ним остаточно розрахувався 28.04.2005 року і інших виплат йому здійснювати не буде.

Тому звернувшись до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди позивач пропустити тримісячний строк, встановлений законодавством для вирішення трудового спору, який сплинув 13.08.2005 року.

Тому, в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного, позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 205,01 грн. недосплаченої заробітної плати позивачу, майнову шкоду, завдану неоплатою періоду тимчасової непрацездатності з 11.04.2005 року по 04.05.2005 року у розмірі його посадового окладу 596,32 грн., що разом складає 801,33 грн. (596,32+205,01=801,33).В іншій частині позову слід відмовити.

З відповідача слід тягнути на користь державни судовий збір у розмірі 640 грн..

керуючись ст.ст. ст. 10, 11, 60, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задвольнити частково.

Стягнути з Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів в Апостолівському районі на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату 205,01 грн., 596,32 грн. в рахунок відшкодування шкоди завданої невиплатою компенсаційних коштів за період тимчасовою непрацездатності, що разом складає 801,33 грн. .

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Апостолівського державного професійно-технічного центру підготовки та перепідготовки робітничих кадрів в Апостолівському районі на користь держави судовий збір 640,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:Н. В. Хоруженко