АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Товарна біржа «Київська аукціонна біржа» про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року,

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, зареєстрований 01 листопада 2012 року та поділити набуте під час шлюбу майно - кошти у розмірі 629 154,60 грн., стягнувши з ОСОБА_2 на її користь 314 577,30 грн. Також просила відшкодувати судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що спільне подружнє життя не склалося, з 27 серпня 2015 року вони з відповідачем проживають окремо та не ведуть спільного господарства.

12 травня 2015 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав №М9 к1/НОМЕР_1, за умовами якого останній придбав майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, сплативши кошти у розмірі 629 154,60 грн.

04 листопада 2015 р. ОСОБА_2, розірвав вказаний договір у період їх окремого проживання та отримав кошти у розмірі 629 154,60 грн., які є їх спільною сумісною власністю. При цьому останній не передав їй частку від отриманих грошових коштів, які підлягають поділу.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року позов задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 01 листопада 2012 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2940, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року та задовольнити позовні вимоги в частині поділу майна подружжя, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 набуті під час шлюбу кошти в сумі 314 577,30 грн. та відшкодувати судові витрати по справі.

Свої доводи мотивує тим, що позовні вимоги не стосувались правовідносин, пов'язаних з виконанням цивільно-правового договору, а тому судом першої інстанції при вирішенні спору помилково було застосовано вимоги ст. 545 ЦК України. При цьому судом не було застосовано положення ст. 60, 61, 69, 70 СК України та ст. 190, 368 ЦК України.

Вважає, що договір купівлі-продажу майнових прав №М9 к1/НОМЕР_1, який був засвідчений печаткою та підписом директора Товарної біржі «Київська аукціонна біржа» та договір про розірвання цього договору від 04.11.2015 року є доказами, що підтверджують наявність у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як подружжя, спільного майна - коштів у сумі 629 154,60 грн.

Пославшись на відсутність оригіналів укладених договорів, як на одну з підстав для відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права. При цьому судом не взято до уваги надані позивачем докази та допущено припущення, що відповідач міг витратити кошти на потреби сім'ї.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2012 року.

Встановивши, що подальше спільне життя сторін неможливе, а збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині розірвання шлюбу та необхідність їх задоволення.

Судове рішення в частині розірвання шлюбу сторони не оскаржують.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині поділу майна подружжя суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вказаний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-486 цс16.

Судом встановлено, що 12 травня 2015 року за результатами відкритого аукціону, проведеного Товарною біржею «Київська аукціонна біржа», між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майнових прав №М9 к1/НОМЕР_1 (а.с.8- 12).

За умовами вказаного договору продавець ОСОБА_3 продав, а покупець ОСОБА_2 придбав майнові права на об'єкт нерухомості.

Відповідно до специфікації, яка є додатком №1 до вказаного договору, об'єкт нерухомості має наступну характеристику: квартира, будівельний номер НОМЕР_1, кількість кімнат 2, поверх 4, загальна площа 48,20 кв.м., будівельна адреса - АДРЕСА_1 Загальна вартість майнових прав на об'єкт нерухомості, визначена в українських гривнях на день укладення договору, становить 629 154,60 грн. Строк введення в експлуатацію - 31 грудня 2015 року (а.с.13).

Відповідно до п. 4.2 вказаного договору внесення грошових коштів, зазначених в п.4.1 договору, проводиться покупцем в національній валюті України, готівкою, що підтверджуватиметься Актом прийому-передачі грошових коштів.

За даним договором оплата вартості майнових прав здійснюватиметься відповідно до графіку погашення платежів (додаток №2), який є невід'ємною частиною даного договору ( п.4.3).

Відповідно до графіку погашення платежів, що є додатком №2 до вищевказаного договору, платіж в розмірі 629 154,60 грн., що становить 100% внеску, підлягає сплаті до 12 травня 2015 року включно (а.с.15).

Судом встановлено, що 04 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав №М9 к1/131 від 12 травня 2015 року (а.с.17).

Відповідно до п. 3 вказаного договору продавець зобов'язується повернути покупцю все отримане за договором купівлі-продажу майнових прав №М9 к1/131 від 12 травня 2015 року протягом 3 робочих днів з моменту укладення цього договору про розірвання.

В письмових поясненнях від 18.04.2017 р. відповідач не заперечував факт укладення та розірвання вищевказаного договору. Зазначив, що придбання майнових прав не відбулося і акт приймання-передачі майнових прав не складався, гроші за договором не передавались. Позивачу було відомо про факт розірвання договору, про що свідчить надана нею письмова згода. Крім того, на час розірвання договору вони з позивачем фактично перебували у шлюбних відносинах, вели спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57, ч.4 ст.60, 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підтвердження факту наявності у сторін спільних коштів, набутих за час перебування у шлюбі, позивачем надано договір купівлі-продажу квартири від 12 травня 2015 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.145-146).

За умовами вказаного договору продавець ОСОБА_2 передає у власність , а покупець ОСОБА_8 приймає у власність квартиру АДРЕСА_2, і сплачує за неї грошову суду, визначену цим договором, шляхом проведення розрахунків в безготівковій формі. Продаж вчинено за 524 080,31 грн., які продавець отримав повністю до підписання даного договору. Продавець доводить до відома покупця, що квартира належить йому на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_1 Для вчинення правочину надано її заяву про згоду на продаж нерухомого майна.

Сторони не заперечували, що вказана квартира була набута ними у власність за рахунок кредитних коштів, наданих ПАТ АБ "Укргазбанк".

В цей же день, 12 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №М9 к1/131, яким сторони погодили графік погашення платежів - 100% платежу в строк до 12 травня 2015 р. в сумі 629 154,60 грн.

Належних доказів внесення ОСОБА_2 грошових коштів за вказаним договором, якими у відповідності до п. 4.2 міг слугувати акт прийому-передачі, або доказів їх повернення за наслідками розірвання вказаного договору суду надано не було.

Само по собі засвідчення договору купівлі-продажу майнових прав №М9 к1/131 печаткою та підписом директора Товарної біржі «Київська аукціонна біржа» , а також укладення договору про його розірвання від 04.11.2015 року не є достатніми доказами, що підтверджують наявність у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як подружжя, спільного майна - коштів у сумі 629 154,60 грн.

Разом з тим, на підтвердження тієї обставини, що у подружжя станом на 12 травня 2015 року не було необхідних коштів для виконання зобов'язань за договором у розмірі 629 154,60 грн., відповідачем надано наступні докази.

Так, відповідно до листа ПАТ АБ "Укргазбанк", 12 травня 2015 року ОСОБА_2 погасив кредитну заборгованість за договором №518/08/2013/003 від 20.08.2013 р. у повному обсязі, а саме: тіло кредиту в розмірі 280 000 грн.; відсотки за користування кредитом в розмірі 73 185,14 грн., а всього 353 185,14 грн. (а.с.166).

Крім цього, 12.05.2015 р. ОСОБА_2 в дохід держави сплачено військовий збір - 7 861,21 грн. та податок на доходи фізичних осіб - 26 204,02 грн. (а.с.167).

Доказів того, що від продажу квартири АДРЕСА_2, було отримано грошові кошти у більшому розмірі, ніж передбачено умовами договору купівлі-продажу, або отримання ОСОБА_1 у позику від інших осіб грошових коштів, необхідних для виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав №М9 к1/131 від 12 травня 2015 року, суду надано не було.

З урахуванням наданих суду доказів в їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність перебування у володінні подружжя коштів в сумі 629 154,60 грн., які могли би бути визнані спільним сумісним майном та якими позивач розпорядився на власний розсуд не в інтересах сім'ї.

Помилкове посилання суду першої інстанції на відсутність оригіналів договорів, як на одну з підстав для відмови в задоволенні позову, а також допущені припущення, що відповідач міг витрати кошти на потреби сім'ї, не призвело до неправильного вирішення спору.

В решті висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №753/9291/16

Апеляційне провадження №22-ц/796/4551/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.