Справа № 175/723/17
Провадження № 2/175/272/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2017 року сел. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Новік Л.М.,

за участю секретаря Паленко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Слобожанське Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі ОСОБА_2 сільської ради, третя особа: Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Територіальної громади в особі ОСОБА_2 сільської ради, третя особа: Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якого зазначила, що ОСОБА_3 є її рідним дідом з боку батька, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №1 від 03.08.2016 року, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4. Згідно свідоцтва про народження серії V-КИ №254906 від 19.11.1985 року, вона -ОСОБА_1, народилася 23 вересня 1985 року у м. Дніпропетровську, її батьками є: ОСОБА_4 та ОСОБА_5. ОСОБА_3 мав рідну сестру ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є її рідною бабою, з боку батька. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ №1234618 від 17.09.1965 року, ОСОБА_7, народилася 12 травня 1927 року у с. Бірносово Фрунзовського району Одеської області, її батьками є: ОСОБА_8 та ОСОБА_8 Матрьона Іванівна. 13 січня 1996 року її батько, ОСОБА_4, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №046655 виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №81. 19 липня 1999 року помер її дід, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №709463 виданим Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №46. 22 грудня 2015 року померла її баба ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №662613 виданим виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровській області, актовий запис №73. При цьому, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.11.2016 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №383943 від 17 листопада 2008 року, виданого ОСОБА_6, на підставі Рішення 13 сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 31.01.2007 року було відведено земельну ділянку площею 0.1800 га за адресою: Дніпропетровська область. Дніпровський район, с. Сурсько-Литовське, вул.Крилова, буд.18 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд. Згідно відповіді КП «Дніпропетровського району бюро технічної інвентаризації» від 08.11.2016 року №1456, станом на 31.12.2012 року власником на праві приватної власності будинку №18 по вул. Крилова в с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області є ОСОБА_6. Відповідно до технічного паспорту серії АЕ №003525 виданого 11.11.2016 року на садибний житловий будинок №18 по вул. Крилова в с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області, на вказаній земельній ділянці, розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами А- загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею - 28,1 кв.м., а - стіни, Б- кухня; В -погріб; к - колодязь; №1-3 споруди; Г-вбиральня.

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_9. Однак, ОСОБА_9 надала заяву, яка завірену ОСОБА_10, тимчасово виконуючою обов'язки нотаріуса Благовєщенського нотаріального округу Амурської області ОСОБА_11, про відмову на всіх підставах спадкування від належної їй частки на спадщину, яка залишилась від ОСОБА_6, на користь ОСОБА_1. Також, у зв'язку з завою ОСОБА_9 про відмову від прийняття спадщини, право на спадкування мають спадкоємці за законом. Вона, не заявляла відмови від спадщини, крім того, на день смерті баби - ОСОБА_6 проживала із нею, що підтверджується довідкою виконкому ОСОБА_2 сільської ради. Таким чином, вона фактично прийняла спадщину. У зв'язку з тим, що ОСОБА_6 була одинокою, не мала чоловіка та дітей рідні брати померли, крім неї, онуки, яка має право на спадкування за законом, в неї немає, тому вона є єдиним спадкоємцем п'ятої черги спадкоємців за законом.

Оскільки у неї було відсутнє свідоцтво про народження її діда, вона звернулась до Державного архіву Одеської області, яким надано відповідь від 16.09.2016 року про те, що книги реєстрації актів записів про народження с.Бірносово Фрунзовського району Одеської області за 1936-1938 рр. не збереглися, тому надати довідку про народження ОСОБА_3 не представляється можливим.

07 грудня 2016 року, у визначений законом термін, вона звернулась до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_6, померлої 22 грудня 2015 року. Постановою державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Сурсько-Литовське, вул. Крилова, буд.18, після померлої 22 грудня 2015 року баби ОСОБА_6, у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували її родинні відносини зі спадкодавцем через відсутність свідоцтва про народження брата спадкодавці, ОСОБА_3 та копія актового запису про його народження не збереглася.

Просить суд встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є онукою ОСОБА_6, померлої 22 грудня 2015 року. Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті її баби ОСОБА_6, померлої 22 грудня 2015 року. 4. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1) право власності на будинок №18 по вул. Крилова в с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області, що складається з житлового будинку А- загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею - 28.1 кв.м., матеріал стін - глинолит., обкладені цеглою; а - стіни, Б-літ. кухня; В - погріб; к - колодязь; №1-3 споруди; Г - вбиральня, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 22 грудня 2015 року.

До початку відкритого судового засідання позивач надала суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області до початку відкритого судового засідання надав суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі згідно закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 22 грудня 2015 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №662613, виданим виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 24 грудня 2015 року, актовий запис №73 від 24.12.2015 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №18 по вул. Крилова в с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області, що складається з житлового будинку А- загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею - 28.1 кв.м., матеріал стін - глинолит., обкладені цеглою; а - стіни, Б-літ. кухня; В - погріб; к - колодязь; №1-3 споруди; Г вбиральня, що належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності від 09.02.1991 р. /Дніпропетровська районна Рада/ видане на підставі рішення виконкому від 25.12.1990 р. №331, зареєстровано в Новомосковському БТІ 09.02.1991 р. №182-І, що підтверджується довідкою виданою КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 08.11.2016 року.

Згідно заповіту від 19.09.2012 року, посвідченого секретарем виконком ОСОБА_2 сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 19.09.2012 року реєстровий №39, ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_9.

З заяви ОСОБА_9 від 23.05.2016 року, посвідченої ОСОБА_10, тимчасово виконуючою обов'язки нотаріуса Благовєщенського нотаріального округу Амурської області ОСОБА_11, вбачається, що вона відмовилася від належної їй частки на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Факт родинних відносин ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_6, підтверджується наступним: копією свідоцтва про народження серії І-КИ №1234618 від 17.09.1965 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, її батьками вказано: ОСОБА_8 та ОСОБА_8 Матрьона Іванівна; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №1 від 03.08.2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4; копією свідоцтва про народження серії V-КИ №254906 від 19.11.1985 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в якому батьком вказано ОСОБА_4. Згідно відповіді з Державного архіву Одеської області від 16.09.2016 року, вбачається, що книги реєстрації актів записів про народження с.Бірносово Фрунзовського району Одеської області за 1936-1938 рр. не збереглися, тому надати довідку про народження ОСОБА_3 не представляється можливим.

На підставі наданих позивачем доказів, суд вважає необхідним встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт родинних відносин, що ОСОБА_1 є онукою рідного брата ОСОБА_6.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідність до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 22 грудня 2015 року, однак постановою державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_12 від 07 грудня 2016 року їй було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва у звязку з тим, що не підтверджується факт родинних відносин.

Таким чином, вищезазначеними доказами встановлено, що позивач спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла, тому факт прийняття спадщини не потребує додаткового встановлення судом, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

В судовому засіданні встановлено відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6, яка настала 22 грудня 2015 року, що також підтверджується копією спадкової справи №127/2016.

Згідно ч.1,2 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Отже, права позивача як спадкоємця підлягають захисту в судовому порядку на підставі ст.16 ЦК України шляхом визнання права на спадкове майно.

Суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1) право власності на будинок №18 по вул. Крилова в с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області, після смерті рідної сестри свого діда, ОСОБА_6, оскільки позивач, який є спадкоємцем вчинила всі дії, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак у його видачі позивачу було відмовлено з незалежних від неї обставин. Також враховуючи, що визнання права власності на даний житловий будинок за позивачем не порушуватиме права та інтереси інших осіб, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1216, 1218, 1265, 1268 Цивільного кодексу України, постановою Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 11, 60, 197, 209, 212, 214-215, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі ОСОБА_2 сільської ради, третя особа: Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є онукою рідного брата ОСОБА_6, померлої 22 грудня 2015 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1) право власності на будинок №18 по вул. Крилова в с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області, що складається з житлового будинку А- загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею - 28.1 кв.м., матеріал стін - глинолит., обкладені цеглою; а - стіни, Б-літ. кухня; В - погріб; к - колодязь; №1-3 споруди; Г - вбиральня, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 22 грудня 2015 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Новік