АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1319/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Омега Банк", Публічного акціонерного товариства "Дельта-Банк", третя особа: Фонд гарантування вкладників фізичних осіб, про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору та договору поруки -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ПАТ "Омега Банк", ПАТ "Дельта-Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладників фізичних осіб, про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що 22 липня 2008 року між ОСОБА_7 та АТ «Сведбанк» в особі Софіївського відділення АТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», укладено кредитний договір №2619/0708/71-059.

В обгрунтування вимог щодо недійсності кредитного договору зазначила, що при укладенні договору банком не виконані переддоговірні роботи з позичальником. Всупереч З акону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ від 10 травня 2007 року за №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зокрема, був відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, графік погашення відсотків, неузгоджені істотні умови споживчого кредиту із позивачем та порушено принципи справедливості. Крім того, зазначила, що вказаний договір є недійсним в силу вимог ч.1 ст.230 ЦК України.

Також вказала, що Банк, на момент підписання кредитного договору, не мав генеральної ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті.

В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним Договором від 22 липня 2008 року між нею, у якості поручителя та АТ «Сведбанк» в особі Софіївського відділення АТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», був укладений договір поруки №2619/0708/71-059-Р-1 від 22 липня 2008 року.

Вважає, що вказаний договір також є недійсним з підстави його невідповідності ст.ст. 203, 215, 216, 236, ч.2 ст.548 ЦК України.

Просила визнати недійсними договір кредиту №2619/0708/71-059 від 22 липня 2008 року та договір поруки №2619/0708/71-059-Р-1 від 22 липня 2008 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог про задоволення позову.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання кредитного договору недійсним, суд виходив з того, що ставлячи питання про визнання договору недійсним внаслідок того, що він був укладений під впливом обману, позивач не надала суду достатніх доказів того, що в момент вчинення кредитного догвору представники відповідача навмисно ввели в оману позичалиника ОСОБА_7, щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. При цьому, згідно матеріалів справи, сторони кредитного договору визначили у договорі всі його істотні умови, позичальник була ознайомлена з його змістом та погодилась з умовами зобов'язання, про що свідчить її підпис. Крім того, суд виходив з того, що позивач ОСОБА_6 не є стороною спірного кредитного договору, тому вимоги позивачки щодо визнання недійсним кредитного договору не є обгрунтованими та вже були предметом розгляду у Печерському районному суді м.Києва та в Апеляційному суді м.Києва за позовом позичальника ОСОБА_7 про визнання кредитного договору від 22 липня 2008 року недійсним, за якими в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору поруки, суд першої інстанції виходив з того, що підписуючи умови договору поруки ОСОБА_6 погодилась з усіма запропонованими ВАТ «Сведбанк» умовами кредитування та поручительства, а тому взяті зобов'язання по договору мають виконуватись належним чином, на підставі підписаного сторонами договору поруки. Також, судом була надана вірна правова оцінка клопотанню позивача щодо понолення строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. (ч.1 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Судом встановлено, що 22 липня 2008 року між ОСОБА_7 та ВАТ «Сведбанк» в особі Софіївського відділення ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №2619/0708/71-059, згідно умов якого відповідач надав позивачу кредитні кошти в розмірі 100 000 доларів США, а позичальник, в свою чергу, зобовязалась повернути суму кредиту в строк до 22 липня 2038 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах та забезпечувальних договорів, в тому числі і за кредитним договором № 26/190708/71-059, укладеними між ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ВАТ «Сведбанк»

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше зверталась до Печерського районного суду м.Києва з позовною заявою до ПАТ «Дельта Банк», третя особа ПАТ «Сведбанк», про визнання недійсним кредитного договору від 22 липня 2008 року.

Рішенням Печерського районного суду м.Черкаси від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21 травня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено. (Т.2 а.с. 197-199)

Із змісту позовних вимог та апеляційної скарги ОСОБА_6 в частині визнання недійсним кредитного договору від 22 липня 2008 року вбачається, що її доводи зводяться до порушення права позичальника, якою, в даному випадку, є ОСОБА_7 та яка залучена до участі у даній справі не була, а позивачка ОСОБА_6 стороною кредитного договору не виступала. В звязку з викладеним, колегія суддів погоджується висновком суду про безпідставність позовних вимог у вказаній частині та про відмову в їх задоволенні.

Таким чином, вказаний кредитний договір вже був предметом розгляду Печерського районного суду м.Києва та Апеляційного суду м.Києва, якому надавалась правова оцінка. За результатами розгляду цієї справи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання недійсним спірного кредитного договору відмовлено. В даному позові позивач підставами такого визнання зазначала невиконання банком переддоговірної роботи з позичальником, всупереч Закону України «Про захист прав споживача» та Постанови НБУ від 10 травня 2007 року за №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитувння та сукупну вартість кредиту, а саме: був відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, графік погашення відсотків та поорушено принцип справедливості, а також недійсність договору в силу п.1 ст. 230 ЦК України. Тобто, зазначене свідчить, що позовні вимоги у вказаній справі обгрунтовані тотожними доводами із зазначенням тих самих обставин.

Колегія суддів також погоджується з висновком районного суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору поруки від 22 липня 2008 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

22 липня 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Сведбанк», в якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_7 за кредитним договором №2619/0708/71-059 від 22 липня 2008 року, було укладено договір поруки.

Відповідно до п.17 договору поруки, сторони погодили, що укладенням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

Пункт 15 договору поруки передбачає, що поручитель ОСОБА_6 підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами кредитного договору №2619/0708/71-059 від 22 липня 2008 року та повністю погоджується з цими умовами.

Тобто, підписанням умов договору поруки, ОСОБА_6 погодилась з усіма запропонованими ВАТ «Сведбанк» умовами кредитування та поручительства, тому відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України взяті зобовязання мають виконуватись належним чином на підставі підписаного сторонами договору поруки.

Згідно ст.627, 628 ЦК України, сторони на власний розсуд укладають договори та визначають їх умови, а укладений договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Будь-яких звернень до ВАТ «Сведбанк» або АТ «Дельта Банк» з приводу незрозумілості тих тих чи інших умов кредитного договору від позивача не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять субєктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду по суті прийнятого рішення не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Омега Банк", Публічного акціонерного товариства "Дельта-Банк", третя особа: Фонд гарантування вкладників фізичних осіб, про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору та договору поруки - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :