Справа № 159/4113/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т.В.
Провадження № 22-ц/773/470/17 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

секретар Вергун Т. С.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про визнання недійсним кредитно-заставного договору №VOKVA800000894 від 01.08.2008 року з підстав вчинення його під впливом помилки. Позов мотивовано тим, оспорюваний договір позивач укладав на прохання свого знайомого ОСОБА_4, який запевнив його, що самостійно буде повертати кредит, а для забезпечення кредитного зобов'язання перереєструє на позивача право власності на належний йому автомобіль «ISUZU Trooper», 1992 року випуску, за рахунок якого можна буде погасити кредит у разі наявності заборгованості. Перед укладенням договору ОСОБА_4 показав автомобіль та документи про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 Підписавши 01 серпня 2008 року кредитно-заставний договір позивач отримав кошти в сумі еквівалентній 7217,3 дол США, які передав ОСОБА_4 Останній протягом року виконував кредитні зобов'язання, після чого зник. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2010 року на вимогу ПАТ КБ «Приватбанк» звернуто стягнення на предмет застави, однак рішення не виконано у зв'язку із встановленням, що такий автомобіль ніколи не був зареєстрований в органах ДАІ. Позивач вважає, що укладений ним кредитно-заставний договір необхідно визнати недійсним з підстав вчинення його під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема він помилявся щодо наявності у нього права власності на предмет застави, відповідно не міг передбачити неможливість повернення кредиту за рахунок предмета застави.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалене судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обємі.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав в ній наведених. Представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу позивача не визнала та просила її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що на момент укладення кредитно-заставного договору мала місце помилка стосовно правової природи правочину чи його істотних умов, оскільки, укладаючи спірний договір, він усвідомлював умови правочину і його правові наслідки.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір № VOKVA800000894 (а.с. 136-152, 153-154), за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 7217,33 дол США зі сплатою 16,92% річних, з поверненням кредиту щомісячними платежами в розмірі 223,27 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 31.07.2013 року та передав в заставу банку автомобіль «ISUZU Trooper», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (п. 16 Договору).

Згідно матеріалів кредитної справи, предмет застави (п.16.7 Договору) - автомобіль «ISUZU Trooper», 1992 року випуску, належав ОСОБА_3 на праві власності, про що зазначено у біржовій угоді та в техпаспорті про реєстрацію транспортного засобу ВНС № 627918 від 31.07.2008 року.

До відома ОСОБА_3 доведено сукупну вартість кредиту, про що свідчить додаток № 2 до Договору. Дружина позивача надала письмову згоду на укладення кредитно-заставного договору та на передачу вказаного автомобіля, який перебуває у спільній сумісній власності подружжя, у заставу (а.с. 135).

В судовому засіданні в суді першої інстанції позивач визнав факт отримання кредиту.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2010 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 задоволено повністю, ухвалено в рахунок погашення заборгованості, яка станом на 04.06.2010 року складала 7568,83 дол. США, звернути стягнення на предмет застави автомобіль «ISUZU Trooper», 1992 року випуску (а.с. 7-8).

Сторони визнать ту обставину, що судове рішення не виконано через відсутність предмета застави.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.10.2012 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 13049,60 дол США (а.с. 9-10).

18 січня 2013 року за заявою ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення ОСОБА_4 шахрайських дій, які полягали у отриманні кредиту на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 11, 12)

Згідно повідомлення ВРЕР ДАІ автомобіль «ISUZU Trooper», 1992 року випуску в Ковельському ВРЕР не реєструвався (а.с. 13).

За приписами ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Підписуючи договір, позичальник погоджувався з його умовами, усвідомлював, що, отримавши власноручно кредит, саме він зобов'язаний повернути кошти банку на умовах викладених у договорі. Звернення стягнення на предмет застави застосовується за умов неналежного виконання чи невиконання договірних обов'язків. Сподівання позивача на повернення кредиту іншою особою, а також те, що автомобіль фактично не був перереєстрований на позивача, не можуть бути взяті до уваги для обґрунтування вимог позивача.

Позивач під час укладення договору розумів значення своїх дій та ним не доведено, що він помилявся щодо істотних умов договору. У випадку доведення факту скоєння злочину позивач не позбавлений права захистити свої права іншим способом передбаченим законом. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивача колегія суддів вважає такими, які не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки вони були предметом дослідження під час розгляду справи.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді