АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5705/2017 Головуючий у І інстанції - Сенько М.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Просила розірвати шлюб між сторонами і в порядку поділу спільного майна визнати за кожним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, а також визнати за нею право власності на автомобіль марки «ГАЗ-24», 1980 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, з виплатою відповідачу компенсації за відступлення 1/2 частки права на цей автомобіль.

Відповідач ОСОБА_2, в свою чергу, заявив зустрічний позов про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, аргументуючи тим, що квартира є його особистою власністю, позивач ОСОБА_3 тривалий час не проживає у зазначеній квартирі без поважних причин.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 в повному обсязі. Шлюб, зареєстрований 20 червня 1997 року у Відділі державної реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва, актовий запис за №714, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірвано. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м. та право власності на автомобіль марки «ГАЗ-24», 1980 року випуску, р.н. НОМЕР_1, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9050 (дев'ять тисяч п'ятдесят) грн. компенсації за відступлення права власності на 1/2 частку автомобіля марки «ГАЗ-24», 1980 року випуску, р.н. НОМЕР_1, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Припинено право спільної сумісної власності сторін на вказане майно.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 551 грн. 20 коп. судового збору, та 1000 грн. на компенсацію витрат з правової допомоги, а всього 1551 (одну тисячу п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 2482 (дві тисячі чотириста вісімдесят дві) грн. 75 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, а саме, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задовольнити в частині розірвання шлюбу та відмовити в задоволенні позовних вимог щодо поділу майна подружжя. Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом. Обґрунтовуючи тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки судом ухвалено рішення внаслідок неповного та неправильного встановлення обставин, що мають значення для справи.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала , просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 червня 1997 року між сторонами укладено шлюб. Дітей від шлюбу не мають.

Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12 вересня 1997 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Касяненко В.В. за реєстровим №753, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1. Право власності на квартиру 13.10.1997 року зареєстроване в БТІ Київської міської ради народних депутатів. Вартість квартири станом на 19.08.2016р., згідно зі звітом про оцінку майна центру незалежної оцінки «Актив Інвест» становить 588 692 грн.

15.11.2014 року за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на автомобіль марки «ГАЗ-24», 1980 року випуску, р.н. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Вартість автомобіля станом на 26.08.2016р., згідно зі звітом про оцінку майна центру незалежної оцінки «Актив Інвест» складає 18 100 грн.

Відповідно до довідки Форми 3 балансоутримувача будинку від 14.12.2016, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою квартири на правах дружини власника з 10.02.1998 року, тобто незадовго після придбання квартири.

ОСОБА_3 вказувала, що квартира була придбана за кошти подаровані як їй так і чоловіку на весіллі, отримані нею в борг від брата в сумі 6000 доларів США та за кошти належні чоловіку. ОСОБА_2 пояснював, що квартира придбана за кошти, виручені ним від продажу квартири, що належала йому на праві особистої власності до реєстрації шлюбу з позивачкою.

Задовольняючи позовні вимоги про поділ майна подружжя, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що спірне майно придбане в період шлюбу сторін , в інтересах їх сім'ї , а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Доказів того, що квартира куплена саме за дошлюбні кошти відповідача за основним позовом , він суду не надав.

Відповідно до ст.. 22 КпШС України, який був чинний на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 12.11.1996 року продав квартиру АДРЕСА_3, яка належала йому на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованого Товарною біржею «Українська біржа Десятинна» за №8133-Е/99 за 200 грн. ( а.с.35)

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 12.09.1997 року , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Касяненко В.В. за реєстровим № 753 , ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 за 200 грн ( а.с.34).

Тобто спірна квартира придбана відповідачем за основним позовом в період шлюбу і через 10 місяців після продажу попередньої квартири, що належала йому на праві особистої власності.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що спірна квартира куплена саме за ті кошти, які були одержані ним від продажу квартири, яка була його особистою власністю.

Пояснення свідків на підтвердження цих обставин не можуть бути визнані такими належними та достовірними доказами.

Оскільки спірна квартира куплена в період шлюбу та в інтересах сім'ї, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач за основним позовом не довела , що вона вкладала свої кошти у придбання квартири, оскільки квартира куплена в період перебування сторін по справі у шлюбі, що само по собі на підставі закону свідчить про те, що майно, набуте в період шлюбу , є спільною сумісною власністю подружжя і лише протилежне сторони повинні доводити .

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту їїпроголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :