Справа № 194/408/17
Номер провадження 2/194/456/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2017 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Солодовник І.С.,
при секретарі Сафоновій А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням, в якій зазначає, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником 1/2 частини квартири № 24, що в буд. № 3 по вул. Шахтарської Слави в м. Тернівка Дніпропетровської області.
Співвласником даної квартири є її рідний брат ОСОБА_2, який зареєстрований у цій квартирі, але фактично з 2000 року та по теперішній час не проживає.
Вони разом з відповідачем мають намір продати вищевказану квартиру, але потенційні покупці наполягають на тому, щоб у квартирі всі були знятті з реєстраційного обліку. На даний час у спірній квартирі зареєстрований лише відповідач, який фактично мешкає у м. Дніпро та не має можливості в силу своєї роботи приїхати до м. Тернівка Дніпропетровської області для зняття себе з реєстраційного обліку за вищезазначеною квартирою.
Той факт, що відповідач не має можливості самостійно подати заяву для зняття з реєстрації за місцем прописки підтверджується наданою ним на її імя довіреністю від 03.05.2017 року, посвідченою приватним нотаріусом, якою він доручає їй продати, обміняти, здати в оренду та іншим чином розпоряджатись 1/2 його часткою квартири, представляти його інтереси в усіх державних органах в тому числі з питання зняття його з реєстраційного обліку (виписки) за адресою: АДРЕСА_1.
Крім того, позивач зазначає, що своєю реєстрацією у квартирі відповідач чине перешкоди у її продажу, також відповідач не заперечує проти зняття його з реєстрації, але в силу своєї зайнятості він не може самостійно знятися з реєстраційного обліку з вищевказаної квартири.
У звязку з чим, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування кв. № 24, що в буд. № 3 по вул. Шахтарської Слави в м. Тернівка Дніпропетровської області.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 27).
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання, призначені на 07.06.2017 р., 19.06.2017 р. не зявився, в силу ч.ч. 4, 6 ст. 74 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 23, 26, 28), причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надавав. Зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1В та відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частини кв. 24 в буд. 3 по б-р. ОСОБА_3 (Артема) в м. Тернівка Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.11.2016 року, витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.11.2016 року, свідоцтвом про права власності на нерухоме майно від 22.04.2003 року (а.с. 9, 10, 15).
Відповідно до рішення Тернівської міської ради Дніпропетровської області № 45-3/VII від 25.12.2015 року, назва б-р. Артема, перейменована на б-р. ОСОБА_3 (а.с. 16).
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта серії АЕ № 178447, виданого Тернівським МВУМВС України в Дніпропетровській області 16.10.1995 року та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС Україні в Дніпропетровській області від 24.05.2017 року (а.с. 12, 20).
З акту № 413 від 04.04.2017 року, виданого КП "Тернівське житлово-комунальне підприємство" ЖРЕК № 1, видно, що ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, однак з 2000 року у вказаній квартирі не проживає, мешкає у м. Дніпро (а.с. 11).
За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вбачається, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
На підставі викладеного, суд не вбачає порушення особистого немайнового або майнового права та інтересів позивача ОСОБА_1, оскільки нею не надано доказів щодо перешкод у здійсненні самостійного зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку на підставі нотаріальної довіреності.
Крім того, відповідач є власником спірної квартири, позивач наділена правом самостійного зняття його з реєстраційного обліку та чинним законодавством України не передбачено визнання власника таким, що втратив право користування належним йому майном, а тому задоволення позову призведе до звуження непорушного права відповідача на користування своєю часткою власності на власний розсуд.
Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 57, 60-61, 209, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 316-317, 319 ЦК України, ст.ст. 9, 150, 155 Житлового кодексу УРСР, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання цього рішення.
Суддя: І.С. Солодовник