Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2975/16-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 40 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та відділ державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі ПАТ «Кредобанк»), треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (далі приватний нотаріус ОСОБА_3В.) та відділ державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області (далі ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вимоги якого уточнила у ході розгляду справи. Свій позов обґрунтовувала тим, що 24.04.2008 між нею та ВАТ «Кредобанк» (правонаступником є ПАТ «Кредобанк») було укладено кредитний договір №142/395/08/Ф, за умовами якого їй надано кредит у сумі 2000000,00 грн. із сплатою 18,80 % річних, із кінцевим строком повернення до 01.04.2020.

На забезпечення виконання зобовязань 25.04.2008 між нею та банком також було укладено договір іпотеки на нежитлову будівлю, столову по вул. Чехова, 5 у м.Новоград-Волинський Житомирської області, загальною площею 1304,8 кв. м.

У жовтні 2016 їй стало відомо, що 20.09.2016 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №1153 від 12.09.2016 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважаючи вказаний виконавчий документ таким, що прийнятий з порушенням чинного законодавства, позивач просила задовольнити її позов.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис № 1153 від 20.09.2016, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки, таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кредобанк» просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та доказів по справі.

Відповідач вказує, що твердження позивачки про те, що письмова вимога яка зроблена на бланку представника банку - ТДВ «Інтер-Ріск Україна» не може вважатися належним повідомленням її, як боржника, є необґрунтованим.

Заявник також зазначає, що спірний виконавчий напис було вчинено у межах трьох років із моменту звернення до позивача з іпотечним повідомленням.

Крім того, зазначає, що суд протиправно не витребував за його клопотанням матеріали справи № 2-70/11 за позовом банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд дійшов висновку про недотримання приватним нотаріусом ОСОБА_3 процедури вчинення виконавчого напису №1153 від 12.09.2016 та визнав його таким, що не підлягає виконанню. Такий висновок суду є правильним та ґрунтується на вимогах закону.

Так, відповідно до укладеного між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 кредитного договору № 142/395/08/Ф від 24.04.2008, останній надано кредит у розмірі 2000000,00 грн. терміном до 01.04.2020 (а. с. 23-26).

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 25.04.2008 між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу ОСОБА_4 За умовами даного договору в іпотеку передано нежитлову будівлю, столову, загальною площею 1304,8 кв. м. по вул. Чехова, 5 у м. Новоград-Волинському (а. с. 27-32).

20.09.2016 виконавчим написом приватного нотаріуса ОСОБА_3 № 1153 звернуто стягнення на зазначений предмет іпотеки для задоволення вимог ПАТ «Кредобанк» у сумі 3003444,96 грн. (а. с. 6).

Постановою державного виконавця ГТУЮ у Житомирській області Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС № 52526112 від 04.10.2016 було відкрито виконавче провадження з виконання спірного виконавчого документа (а. с. 7).

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

29.06.1999 постановою Кабміну Міністрів України № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік).

Пунктом 1 Переліку визначено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV.

Відповідно п. 2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядку), встановлено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Позивачем надано копії судових рішень, з яких убачається наявність спору між ПАТ «Кредобанк» та нею.

Так, 13.05.2011 рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області позов ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 2650352,69 грн. задоволено (а. с. 77).

Частина 3 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заборгованість ОСОБА_2 перед банком не є безспірною.

Згідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, повязаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи за таких умов: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 Порядку).

За змістом вищенаведених норм початок перебігу трирічного строку співпадає з моментом виникнення у боржника зобовязання, а у зацікавленої сторони права вимоги.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст вищезазначених правових норм, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України №6-116цс13 від 06.11.2013. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України даке рішення Верховного Суду України є обовязковим для судів України.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трирічний строк для звернення до нотаріуса за захистом прав стягувача, шляхом вчинення виконавчого напису, слід рахувати за кожним окремим невиконаним зобовязанням позичальника.

Із наданого банком нотаріусу розрахунку вбачається, що позивач припинила виконувати зобовязання за кредитним договором з листопада 2011 року. Таким чином, станом на момент вчинення виконавчого напису 20.09.2016 минуло більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги значної частини заборгованості, зазначеної у розрахунку.

Сплив трирічного строку стягнення заборгованості на момент вчинення спірного виконавчого напису також підтверджується рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 2-70/11 від 13.05.2011, яким задоволено позов ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 2650352,69 грн. (а. с. 77).

Крім того, з наданих суду доказів вбачається, що банком пропущено строк предявлення виконавчого листа за вказаним рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 2650352,69 грн. та судом відмовлено у його подовженні ухвалою від 04.04.2014 (а. с. 79).

Вищезазначене свідчить про те, що нотаріусом не дотримано часових обмежень давності заявленої стягувачем заборгованості. Наявна заборгованість також не є безспірною.

Посилання відповідача на те, що спірний виконавчий документ було вчинено у межах 3-х років із моменту звернення до позивача з іпотечним повідомленням є безпідставними.

Ураховуючи наведене колегія суддів не вбачає належних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: