Справа№ 640/7147/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р.

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Нев'ядомського Д.В.

при секретарі Коломойцеві М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в якому просив визнати договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений ПНХМНО Широковою В.А. 05.05.2008 року за реєстровим номером 1566- недійсним.

В обґрунтування свого позову позивач вказує, що вона разом із сім'єю зареєстрована та мешкає у будинку за адресою: АДРЕСА_1, 05.05.2008 року ОСОБА_3 передав будинок за адресою: АДРЕСА_1 в іпотеку ОСОБА_2, про що був укладений договір «Про задоволення вимог іпотекодержателя». Будинок літ.С-2 за адресою АДРЕСА_1 станом на час укладення договору «Про задоволення вимог іпотекодержателя» - 05.05.2008 року, був зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова від 08.04.2008 року у справі № 2-1904/08/15, проте будинок ОСОБА_3 зруйнував, який належав йому на підставі права власності за договором купівлі-продажу від 04.08.2007 року та на тій самій земельній ділянці самовільно збудував новий будинок літ.С -2, площею 180.4 м2.Натомість рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05.09.2016 року було скасоване рішення Київського районного суду м.Харкова від 08.04.2008 року та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок - відмовлено. Таким чином у ОСОБА_3 було відсутнє право передавати в іпотеку житловий будинок літ. С-2 ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про іпотеку» який розташований за адресою: АДРЕСА_1, тому предмет іпотеки ніколи не належав іпотекодавцю на праві власності, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 розпорядився майном, яке йому не належало. Також зазначає , що Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 09.12.2015 року у справі №640/4025/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. ОСОБА_1 про виселення із житлового будинку, у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі. На думку позивача цим рішенням було підтверджено її право та право родини мешкати у будинку АДРЕСА_1 та користуватися цим будинком. Підставою для визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, вважає рішення Апеляційного суду Харківської області від 05.09.2016 року, яким було скасоване рішення Київського районного суду м.Харкова від 08.04.2008 року про визнання права власності на спірний будинок і у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок - відмовлено.

В судове засідання представник позивача та позивач з'явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити в повному обсязі.

В судове засіданні відповідач ОСОБА_2не з»явився, повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить вручення поштового повідомлення яке міститься в матеріалах справи, до суду надав письмові заперечення, згідно яких просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року, договори купівлі-продажу спірного будинку від 28.12.2012 року, 01.06.2013 року, 22.08.2013 року були визнані недійсними, та було звернено стягнення на вказаний предмет іпотеки. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.08.2016 року вказане рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2016 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Тобто під час даного судового розгляду, участь в якому приймала у якості співвідповідача ОСОБА_1, була дана оцінка фактам, на які посилається у своєму позові ОСОБА_1 Також просив застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.

В судове засіданні відповідач ОСОБА_3не з»явився, повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить вручення поштового повідомлення яке міститься в матеріалах справи.

Вивчивши позовну заяву, вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши заперечення та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судовим розглядом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 05 травня 2008 року укладено договір позики на суму 57 500 доларів США, який посвідчено нотаріально і зареєстровано в реєстрі за №1564.

З метою забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення вказаного боргу ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 в іпотеку належний йому житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, , про що між ними було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя і посвідчено його нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №1568.

Сторонами (відповідачами) додатково було укладено в період з 05.05.2008 р. по 30.10.2009 р. і нотаріально посвідчено ще чотири додаткові договори до договору позики та договору про задоволення вимог іпотекодержателя: 05.08.2008 р. додатковий договір №1 про збільшення суми позики на 60 000 доларів США; 02.04.2009 р.додатковий договір №2 про збільшення суми позики на 26 250 доларів США; 19.05.2009 р.додатковий договір №3 про збільшення суми позики на 25 750 доларів США; 30.10.2009 р. додатковий договір №4 про збільшення суми позики на 22 500 доларів США.

Оскільки ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором позики належним чином не виконав і позичені кошти ОСОБА_2 не повернув, тому ОСОБА_2 через представника звернувся в суд із позовом про стягнення суми боргу, за результатами розгляду якого Київський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення від 29 липня 2013 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2014 року, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив і вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 1 374 706 грн.. проценти користування позикою - 551 959 грн., три проценти річних від простроченої суми борі у розмірі 125 313 грн. 60 коп., неустойку - 1 109 000 грн.,а всього 3 161 068 грн, копія рішення знаходиться в матеріалах справи.

16.12.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був укладений усний договір купівлі-продажу спірного житлового будинку.

28 грудня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу спірного житлового будинку.

01 червня 2013 року між ОСОБА_7, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_9, та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу спірного житлового будинку.

22 травня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу спірного житлового будинку.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2012 року була визнана дійсною угода від 16.12.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 і визнано за ОСОБА_6 право власності на спірний житловий будинок. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2013 року дане заочне рішення було скасовано, у позові відмовлено.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року були визнані недійсними угоди купівлі-продажу спірного будинку між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, між ОСОБА_7, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_9, та ОСОБА_8, між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, звернуто стягнення на предмет іпотеки та передано для реалізації ОСОБА_2 спірний житловий будинок. Вказане рішення районного суду набрало законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року, якою оскаржуване рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року касаційну скаргу позивача було відхилено, а рішення Київського районного суду м. Харкова та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на зазначені положення законодавства та, рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року, договори купівлі-продажу спірного будинку від 28.12.2012 року, 01.06.2013 року, 22.08.2013 року були визнані недійсними, та було звернено стягнення на вказаний предмет іпотеки, яке має преюдиціальне значення,чим фактично було підтверджено дійсність оспорюваного в даній справі договору, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений ПНХМНО Широковою В.А. 05.05.2008 року за реєстровим номером 1566.

Аналогічні висновки містяться у постанові № 6-1414цс17 Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року.

Отже, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, є підставою для перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами, а не для переоцінки встановлених у цьому рішенні фактів в іншому позовному провадженні, що суперечить ст. 61 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору недійсним задоволенню не підлягають, а тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст. ст.10,11,60,61,169,212,213,215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я Д.В. Нев'ядомський