У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В., при секретарі: Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Міністра юстиції України ОСОБА_2, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду в листопаді 2013 р. Після збільшення позовних вимог просила стягнути солідарно з Міністерства юстиції України та Міністра юстиції України 10179.72 грн. матеріальної шкоди та 155000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31 жовтня 2016 р. позов задоволено частково: стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 797,50 грн. і моральну шкоду в розмірі 4861.29 грн.; у решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

У апеляційній скарзі Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права. Указує на недоведеність факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди. Зазначає, що часткове задоволення судом першої інстанції вимог про стягнення 797,50 грн. матеріальної шкоди за невиплачену премію за вересень та жовтень 2014 р є втручанням у дискреційні повноваження Міністерства юстиції України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення у частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову повністю. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права (неналежну оцінку доказів). Указує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що незаконне попередження про наступне звільнення також завдало їй моральних страждань, оскільки вона була змушена шукати нову роботу й отримувала неодноразові відмови через оскарженням дій відповідачів у суді. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення премій позивачу виключно через перебування на лікарняному, а не через застосування догани, не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи встановлено причинно-наслідковий зв'язок між доганою і позбавленням її премій, незалежно від перебування на лікарняному. Відмічає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні вимог щодо відшкодування витрат, понесених нею на лікування, оскільки вона надала суду всі відповідні оригінали розрахункових квитанцій, які є належним доказом у розумінні ст. 212 ЦПК України. Стверджує, що рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди належним чином не обґрунтоване і не відповідає вимогам розумності та справедливості.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 не визнала такої і зазначає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, а рішення суду в оскаржуваній частині не може бути скасоване з викладених відповідачем мотивів, оскільки такі не спростовують заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимоги щодо виплати премії за жовтень 2014 р. у сумі 197.50 грн. і премії до свята в сумі 600 грн.; недоведеності вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої тривалим лікуванням, і необхідність відшкодування моральної шкоди в розмірі середнього заробітку позивача, що складає 4861.29 грн.

При цьому суд установив, що з 18.11.2011 р. ОСОБА_1 працювала начальником управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції У Закарпатській області, а з 2007 р. по 2014 р. неодноразово нагороджувалась заохочувальними відзнаками. 05.09.2014 р. наказом Міністерства юстиції України № 1927-к ОСОБА_1 було оголошено догану, проте постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.03.2015 р., яка набрала законної сили та є чинною, установлено факт неправомірності оголошення цієї догани. З листів Державної виконавчої служби за серпень-листопад 2014 р. убачається про внесення пропозицій щодо позбавлення ОСОБА_1 премій за липень-жовтень відповідно, проте без наведення підстав і мотивів. Правовий аналіз нормативних актів і наказів щодо преміювання дає підстави вважати, що ОСОБА_1 було позбавлено премій саме через наявність дисциплінарного проступку та догани. Однак, підставою доля невиплати премій у вересні 2014 р. і травні 2015 р. є також перебування позивача на лікарняному. Згідно з консультаційним висновком спеціаліста ОСОБА_1 установлений діагноз «посттравматичний стресовий розлад», однак належних і допустимих доказів призначення лікування, призначення і придбання медичних препаратів не надано. Незаконне притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (оголошення догани) призвело до душевних страждань у звязку з протиправною поведінкою щодо неї. Із урахуванням принципів розумності та справедливості моральне відшкодування належить визначити в розмірі одного місячного середнього заробітку позивача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно зясованим і доведеним обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Згідно з положеннями ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз'яснено, що згідно статті 237 1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За приписами ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, позаяк факт незаконного притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді догани встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили та є чинним, а компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення (постанова ВСУ від 25 квітня 2012 р. № 6-23цс12), то доводи Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу розміру морального відшкодування із посиланням на протиправність дій Міністерства юстиції України щодо її попередження про звільнення і невідповідність визначеної судом суми відшкодування не спростують висновку суду першої інстанції у цій частині.

Так, постановою ВАСУ від 29.11.2016 р. постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій відмовлено, а визначення розміру морального відшкодування узгоджується із вимогами норм матеріального права та правовими позиціями ВСУ.

Доводи Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області щодо виплати премій зводяться до питання дискреційних повноважень Міністерства юстиції України та не містять конкретних доводів у спростування висновку суду першої інстанції у частині стягнення премії за жовтень 2014 р. у сумі 197.50 грн. і премії до свята в сумі 600 грн.

Решта доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, які стосуються виплати премій і відшкодування матеріальної шкоди внаслідок тривалого лікування, не дають підстав для скасування ухваленого в справі рішення як суперечні обставинам справи, письмовим доказам (листкам непрацездатності) та нормам матеріального права (зокрема, Положенню про преміювання працівників апарату Головного управління юстиції у Закарпатській області, районних, міськрайонних управлінь юстиції і їх структурних підрозділів), а наявність матеріальної шкоди у виді витрат на лікування є припущенням через недоведеність цього факту належними та допустимими доказами.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: