РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Носаль А.О., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,0808 га. та житлового будинку із господарськими побудовами, які знаходиться за адресою: м. Селидове, вул. Ясна (Чапаєва) 2, на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 05.05.2009 року. Земельна ділянка позивача межує із земельною ділянкою ОСОБА_3, площею 0,0884 га., яка знаходиться за адресою: м. Селидове, вул. Ясна (Чапаєва), 4. Зазначила, що ОСОБА_3 зверталася у 2015 році до Селидівського міського суду Донецької області із позовом до позивача про захист права власності з надуманих підстав та просила суд зобовязати знести у тому числі погріб частина якого знаходиться під земельною ділянкою ОСОБА_3, проте їй було відмовлено у задоволенні вимог у повному обсязі рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.04.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.07.2016 року. Крім того, під час вищевказаного судового засідання 06.04.2016 року ОСОБА_3 погрожувала під технічну фіксацію судового процесу, що якщо суд не ухвалить рішення на її користь, то вона засипе вищевказаний погріб власноруч. 14.07.2016 року чоловік позивача ОСОБА_4 знайшов у поштовій скрині лист від ОСОБА_3, в якому відповідач попереджала про те, що з 13.07.2016 року нею буде засипатися погріб. З 14.07.2016 року ОСОБА_3 почала власноруч закидала погріб землею, витягнувши душник, утворивши дірку у даху погребу та 3 дні його засипала землею. Вважає, що протиправними діями відповідача їй нанесена майнова шкода, оскільки вона не може користуватися власним погребом, через те, що він засипаний землею та у ньому зламані всі полки. Згідно звіту про незалежне оцінювання ремонту погребу від 28.07.2016 року, майнова шкода становить 940 грн. та за проведення незалежної оцінки позивачем було сплачено 600 грн. 00 коп. Крім того, вважає, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та душевних стражданнях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, необхідності звернення до правоохоронних органів задля захисту своїх порушених прав і які вона оцінює в 3000 грн. 00 коп. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 940 грн., в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 3000 грн. 00 коп., а також витрати отримання висновку незалежного оцінювача в розмірі 600 грн. 00 коп. та зобовязати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні своєю земельною ділянкою та житловим будинком із господарськими побудовами, що розташовані за адресою: м. Селидове, вул. Ясна (Чапаєва), 4.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та пояснила, що саме діями ОСОБА_3 їй завдано матеріальної та моральної шкоди, оскільки остання, витягнувши душник, засипала її погреб землею, внаслідок чого було поламано полиці, пошкоджено стелю та їй довелося витягати землю із підвалу. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту завдання саме нею матеріальної шкоди відповідачем. Погріб будувався в 1948 році, в звязку з чим, зазначені позивачем пошкодження могли виникнути внаслідок мимовільного обвалу стелі чи то стін. Вона дійсно мала намір робити ремонт своїх господарських споруд, під час якого її співмешканець ОСОБА_5 витягнув трубу, що підпирала дах сараю. Щодо нібито висловлених на адресу позивача 13.07.2016 року нею погроз, зазначила, що йшла мова про закапування погребу, який знаходиться на її території, а не погребу позивача. Чинення перешкод в користуванні ОСОБА_1 є надуманими та ніякими доказами не підтверджуються. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 13.07.2016 року, перебуваючи на ринку, до неї підійшла ОСОБА_1 і розповіла, що ОСОБА_3 прислала їй листа в якому зазначила, що буде засипати підвал. Також зазначила, що 17 чи то 18 липня 2016 року вона була у ОСОБА_1 і бачила землю на полицях у підвалі, хто саме засипав вона не бачила.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 розповідала їй, що потрібно засипати погріб і казала ОСОБА_1, щоб його засипала, на що остання не погодилася. Вона не бачила, щоб ОСОБА_3 засипала підвал. Їй також відомо про натягнуті стосунки між позивачем та відповідачем. Будучи вдома у ОСОБА_3 вона бачила трубу, про яку йде мова і вона думала, що нею підпертий дах сараю.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з приводу того, що ОСОБА_3 засипала підвал, який належить ОСОБА_1 їй нічого не відомо.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1, є власницею земельної ділянки площею 0,0808 га. та житлового будинку із господарськими побудовами, які знаходиться за адресою: м. Селидове, вул. Ясна, буд. № 2, на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 05.05.2009 року (а.с. 10-13).

Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0884 га., яка знаходиться за адресою: м. Селидове, вул. Ясна, буд. № 4, яка володіє нею на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 25.04.1996 року.

Таким чином, земельні ділянки позивача та відповідача межують між собою.

Як вбачається з копії наданого позивачем листа (а.с. 28), ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_1, що з 13.07.2016 року буде засипати підвал зі свого боку та просить забрати свої речі.

Згідно талонів-повідомлення від 14.07.2016 року № 4155, від 15.07.2016 року № 4171 та від 16.07.2016 року № 4208, Селидівським ВП Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області було прийнято заяви ОСОБА_1 (а.с. 29).

Відповідно до наданих копій заяв ОСОБА_1 від 14.07.2017 року та 15.07.2017 року, остання зверталася до Селидівського ВП Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області з приводу намірів та дій ОСОБА_3 щодо засипання належного їй на праві власності підвалу (а.с. 30-31).

Згідна листа Селидівської міської ради № Г-171-02-18-2 від 27.07.2016 року, ОСОБА_1 було розяснено, що до компетенції комісії по розгляду земельних спорів не належить питання незаконної засипки підвалу та псування чужого майна та рекомендовано звернутися до Селидівського ВП Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області (а.с. 70).

Відповідно до листа Селидівського ВП Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області № Г-124гл/20/02-2016 від 19.08.2016 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що кримінальне провадження № 0002102, розпочате за ознаками ч. 1 ст. 194 КК України ще триває. Тоді як, звернення від 14.07.2016 року № 4155, від 15.07.2016 року № 4171 та від 16.07.2016 року № 4208 розглянуто на підставі Закону України «Про звернення громадян». До теперішнього часу прийняті по вищевказаним зверненням рішення у встановленому законом порядку не скасовані. (а.с. 59).

З витягу з кримінального провадження № 0001677 від 21.09.2016 року вбачається, що Селидівського ВП Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області розпочато кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про те, що сусідка ОСОБА_3 14.07.2016 року самовільно засипала її погріб землею, чим спричинила матеріальні збитки (а.с. 68).

Відповідно до листа Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області № 3681/401/03-16 від 17.02.2016 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що 16.02.2015 року було розпочато кримінальне провадження № 0000320 за зверненням ОСОБА_4, про те, що 27.02.2015 року ОСОБА_3 пошкодила скло у літній кухні домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Селидове, вул. Ясна, буд. № 4. У звязку з тим, що інформація викладена у зверненні ОСОБА_1 аналогічна викладеній ОСОБА_4, звернення долучено до матеріалів вищевказаного кримінального провадження (а.с. 73).

Відповідно до листа Прокуратури Донецької області № 3681/401/03-16 від 17.02.2016 року, ОСОБА_1 розяснено, що досудове розслідування в кримінальних провадженнях № 0002102 за ч. 1 ст. 194 КК України та № 0001677 за ст. 356 КК України триває (а.с. 83-84).

Щодо розміру спричинення матеріальної шкоди, внаслідок засипання відповідачем погребу, позивач посилається на звіт про незалежну оцінку вартості ремонту погребу від 28.07.2016 року, що розташований за адресою: м. Селидове, вул. Ясна, буд. № 2, згідно якого вартість матеріальної шкоди, спричиненого власнику складає 940 грн. 00 коп. (а.с. 5-9).

Відповідно до акту прийомки-передачі виконаних послуг від 28.07.2016 року, вартість незалежної оцінки ремонту погребу від 28.07.2016 року, що розташований за адресою: м. Селидове, вул. Ясна, буд. № 2 склала 600 грн. 00 коп. (а.с. 22).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів являється відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За правилами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач ОСОБА_1 вважає наявні докази достатніми для вирішення справи по суті та такими, що доводять протиправні дії відповідача та спричинення їй матеріальної шкоди.

Суд звертає увагу, що попри наявність матеріалів, які певним чином ілюструють доводи позивача, натомість, на думку суду, не доводять поза розумним сумнівом вчинення відповідачем ОСОБА_3 дій щодо засипання погребу позивача ОСОБА_1, що в свою чергу потягло спричинення останній матеріальної шкоди.

Слід зазначити, що надані позивачем документи, на які вона посилається у якості доказів, не є достатніми і допустимими доказами та такими, що беззаперечно доводять вину відповідача в спричиненні матеріальної шкоди.

Посилання позивача на лист ОСОБА_3 щодо наміру засипати підвал зі свого боку не можуть бути розцінені судом, як доказ реального вчинення цих дій відповідачем.

Пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, суд також вважає такими, що не підтверджують факт вчинення ОСОБА_3 протиправних дій відносно майна позивача та можуть враховуватися судом у сукупності з іншими доказами, що підлягають оцінці судом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Наявність численних кримінальних проваджень, які не закінчено, порушених за заявами ОСОБА_9, зокрема і з приводу предмету позову, також не можуть бути прийняті судом як доказ в підтвердження доводів позивача.

Виходячи з наведеного та беручи до уваги принципи змагальності цивільного процесу, свободи у розпорядженні сторонами своїми цивільними та процесуальними правами і виконанні обовязку доказування, враховуючи, що обовязок доказування позову щодо вчинення протиправних дій відповідачем та завдання матеріальної шкоди, як наслідку цих дій, лежить на позивачеві, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх доказів для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішуючи позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні своєю земельною ділянкою та житловим будинком із господарськими побудовами, суд також вважає їх необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту того, що відповідач чинить перешкоди в користуванні ОСОБА_1 своїм майном.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на той факт, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями відповідача їй завдана матеріальну шкоду шкода, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 152 ЗК України, ст. ст. 16, 22, 23, 377, 386, 1166 ЦК України, ст. ст. 12, 38, 39, 40, 78, 116, 118 ЗК України, ст.ст. 1, 10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Владимирська