Справа № 145/1094/16-ц Провадження № 22-ц/772/1242/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

За участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представника адвоката ОСОБА_5 і представника ОСОБА_3 ОСОБА_6В; представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_8 Україна»

на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 7 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_8 Україна» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними,

В с т а н о в и л а :

11 липня 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до Філії «Агроінвест Україна» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що в укладених договорах оренди землі відсутні істотні умови договору оренди, а саме: в кожному із договорів не вказано кадастровий номер кожної земельної ділянки та строк дії договору оренди земельної ділянки (паю).

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 7 березня 2017 року позови задоволені повністю.

Визнано недійсними договори оренди земельних ділянок (паїв), укладених між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та підприємством «Агро-Інвест Україна» 26 червня 2007 року та договір оренди земельної ділянки (паю), укладений 20.12.2008 року між ОСОБА_4 та «Агро-Інвест Україна».

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ОСОБА_8 Україна» просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ТОВ «ОСОБА_8 Україна» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, відмовити.

Зазначив, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, без врахування всіх суттєвих обставин справи, що спричинили порушення норм процесуального права.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 відповідач не оскаржив.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивачі і їх представники заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять її відхилити і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається із апеляційної скарги, відповідач погодився із рішення суду першої інстанції щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеної ним із ОСОБА_4 та в цій частині рішення суду не оскаржує, а оскаржує рішення лише в частині визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, укладених ним із ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

По справі встановлено, що відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 716801, виданого 20 червня 2007 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,1031 га, що розташована на території Великовулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 5).

25 червня 2007 року між позивачем ОСОБА_2 (орендодавцем) та ТОВ «Агро-Інвест Україна» (орендарем) укладено договір оренди землі № 103, за умовами якого позивач передав в користування орендарю земельну ділянку площею 2,1031 га. Вінницькою регіональною філією Центру ДЗК договір внесений у Державний реєстр земель та вчинено запис № 7 від 02.07.2007 року (а. с. 12).

У договорі оренди земельної ділянки № 103 зазначено, що в оренду передається земельна ділянка в с. Велика Вулига № 109 розміром 2,1031 га, яка належить орендодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 716801.

Згідно умов договору орендодавець ОСОБА_2 надав, а орендар «Агро-Інвест Україна» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку розміром 2,1031 га для сільськогоспо-дарського товарного виробництва (п. 1). Обєкт оренди: в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,1031 га, вид угідь рілля (п. 2). Договір укладено на 15 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії цього договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 5 договору а. с. 12).

Пунктом 33 договору оренди земельної ділянки визначено, що цей договір набуває чинності після встановлення першого правочину та його державної реєстрації в місцевих органах державної реєстрації прав (відділення, філії Державного земельного кадастру). В разі, якщо земельна ділянка орендодавця є складовою частиною цілого масиву (масивів) разом з земельними ділянками інших орендодавців, державній реєстрації підлягає реєстр договорів оренди орендодавців цього масиву.

Договір оренди земельної ділянки внесено у Державний реєстр земель та вчинено 2.07.2007 року запис за № 67 (а. с. 12).

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 716776, виданого 20 червня 2007 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 2,1047 га, що розташована на території Великовулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 6).

25 червня 2007 року між позивачем ОСОБА_3 (орендодавцем) та ТОВ «Агро-Інвест Україна» (орендарем) укладено договір оренди землі № 105, за умовами якого позивач передав в користування орендарю земельну ділянку площею 2,1047 га. Вінницькою регіональною філією Центру ДЗК договір внесений у Державний реєстр земель та вчинено запис № 69 від 02.07.2007 року (а. с. 10, 88-89).

У договорі оренди земельної ділянки № 105 зазначено, що в оренду передається земельна ділянка в с. Велика Вулига № 110 розміром 2,1047 га, яка належить орендодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 716776.

Згідно умов договору орендодавець ОСОБА_3 надав, а орендар «Агро-Інвест Україна» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку розміром 2,1047 га для сільськогоспо-дарського товарного виробництва (п. 1). Обєкт оренди: в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,1047 га, вид угідь рілля (п. 2). Договір укладено на 15 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії цього договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 5 договору а. с. 10, 88-89).

Пунктом 33 договору оренди земельної ділянки визначено, що цей договір набуває чинності після встановлення першого правочину та його державної реєстрації в місцевих органах державної реєстрації прав (відділення, філії Державного земельного кадастру). В разі, якщо земельна ділянка орендодавця є складовою частиною цілого масиву (масивів) разом з земельними ділянками інших орендодавців, державній реєстрації підлягає реєстр договорів оренди орендодавців цього масиву.

Вінницькою філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» договір оренди земельної ділянки внесений у Державний реєстр земель та вчинено запис за № 69 від 02.07.2007 року (а. с. 10, 88-89).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, яка була чинною на момент укладення договорів оренди землі) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, який регулює відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Умови, яким має відповідати договір оренди землі, закріплені у статті 15 Закону України «Про оренду землі».

За правилами цієї статті, у редакції, що була чинною на момент укладення оспорюваних договорів оренди 25.06.2007 року, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін (частина 1).

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо (частина 3).

Частиною 4 статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено невідємну частину договору оренди землі, якою є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 посилалися на те, що в договорах оренди земельної ділянки, укладених 25.06.2007 року відповідачем не визначений предмет договору, строк його дії, не вказані інші істотні умови договору: кадастровий номер земельних ділянок, їх площа та місце розташування (а. с. 4).

Згідно вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1).

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3).

Правочин має вчинятися у формі, встановлений законом (частина 4).

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5).

Колегією суддів не встановлено фактів, які б свідчили про укладення договорів оренди земельної ділянки 25.06.2007 року із ОСОБА_2 (договір № 103) і ОСОБА_3 (договір № 105) з порушенням вимог статті 15 Закону України «Про оренду землі», тобто: договором визначено предмет договору земельна ділянка в селі ОСОБА_9, номер земельної ділянки 109, 110; земельна ділянка розміром 2,1031 га і 2,1047 га, відповідно, кожна із яких належить власнику орендодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 716801 та серії ЯБ № 716776, відповідно; зазначено строк дії договору 15 років; інші істотні умови договору, такі як площа та місце розташування земельних ділянок, також зазначені: 2,1031 га і 2,1047 га, що знаходяться в с. Велика Вулига.

Твердження позивачів про відсутність в договорах оренди земельної ділянки такої істотної умови договору, яка визначає обєкт оренди кадастрового номера земельної ділянки, не можуть вважатися законними, виходячи із наступного.

Договори оренди земельної ділянки № 103 і № 105 укладені 25 червня 2007 року.

На день укладення цих договорів діяла редакція статті 15 Закону України «Про оренду землі», яка у частині першій, зазначивши таку істотну умову договору як обєкт оренди, включила до його визначення лише місце розташування та розмір земельної ділянки.

Законом України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VІ від 07.07.2011 року абзац другий частини першої статті 15 Закону України "Про оренду землі" викладено в новій редакції: "об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки)".

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, вимога закону про визначення обєкту оренди шляхом зазначення кадастрового номера земельної ділянки у договорі оренди землі, виникла після набрання Законом України № 3613-VІ від 07.07.2011 року та не діяла на момент укладення оспорюваних договорів оренди землі у червні 2007 року.

Таким чином, договори оренди земельних ділянок відповідають загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначених статтею 203 ЦК України, у звязку з чим відсутні визначені статтею 215 ЦК України підстави для недійсності правочину цих договорів оренди земельної ділянки.

Інших підстав недійсності договорів оренди земельних ділянок позивачі у своєму позові не навели.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги та про її задоволення із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Одночасно, колегія суддів враховує доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в тому, що суд не взяв до уваги та не здійснив процесуальних дій щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем чи залучення до справи співвідповідачем.

Відповідно до частини 3 статті 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

По справі встановлено, що заявивши позовні вимоги про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, позивачі зазначили відповідачем Філію «Агроінвест Україна» (а. с. 4).

ОСОБА_10 про філію «Стояни» Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_8 Україна», затвердженого зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_8 Україна», протокол № 125 від 10 грудня 2012 року, вбачається, що філія не є юридичною особою, має власний поточний рахунок, печатку із своєю назвою.

Відповідно до ч. 1 статті 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

За правилами статті 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В ході розгляду справи судом не було виконано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка зобовязує суд сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попередити про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Заміна первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, згідно вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України проводиться судом лише за клопотанням позивача.

Позивачі такого клопотання про залучення відповідачем юридичної особи ТОВ «ОСОБА_8 Україна» не заявили, а суд позивачам не розяснив положення частини 4 статті 10 ЦПК України.

Проте, у судовому засіданні приймав участь представник юридичної особи ТОВ «ОСОБА_8 Україна» з усіма правами, наданими Цивільним процесуальним кодексом України відповідачу, який надав суду відповідну довіреність № 9-АІУ від 30 грудня 2015 року і № 2-АІУ від 16 січня 2017 року, надавав письмові заперечення на позовну заяву, заявляв клопотання в ході розгляду справи, давав пояснення по суті спору тощо.

За результатами розгляду спору 7 березня 2017 року судом постановлено рішення, у якому відповідачем зазначено: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Україна» (а. с. 91-96).

Крім того 26.04.2017 року на адресу Апеляційного суду Вінницької області позивачі подали письмову заяву у якій вказали, що ними в позовній заяві не вірно зазначена юридична назва відповідача, правильне назва відповідача ТОВ «Агроінвест Україна».

Допущене порушення лише норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 638, 640, 792 ЦК України, ст. 14, 15 Закону України «Про оренду землі», ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_8 Україна» задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 7 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_8 Україна» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_11

Судді: /підпис/ ОСОБА_12

/підпис/ ОСОБА_13

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська