Справа № 289/329/17
Номер провадження 2/289/363/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1. Також зазначила про те, що в цьому будинку зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_3, який в будинку не проживає більше 10 років. До даного часу відповідач значиться зареєстрованим в її будинку, що перешкоджає їй у вільному розпорядженні своєю власністю, а тому просила суд, з урахуванням змінених позовних вимог, позбавити його права користування житловим приміщенням.

В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник змінені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач змінені позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд ухвалює рішення в попередньому судовому засіданні, враховуючи вимоги ст. 174 ЦПК України.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Як встановив законодавець, умови укладання, зміни, розірвання договору найму житла та підстави визнання особи такою, що втратила право користування житлом, що належить до приватного житлового фонду визначається Цивільним кодексом України, а особливості укладання договорів найму житла, втрати права користування житлом, що належить до державного або комунального житлового фондів визначається Житловим кодексом України.

Оскільки будинок належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, до правовідносин, що виникли між сторонами у зв'язку користуванням цим житлом, зокрема, при розгляді спору щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що, згідно договору дарування жилого будинку від 25.03.2003, ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1

Кожна сторона, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, враховуючи положення, передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Таким чином, власник будинку розпорядилась своїм майном і надала відповідачу право користування належною її житловою площею як члену сім'ї, а тому на відповідача поширюються вимоги ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно до Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою, і вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем змінених позовних вимог, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3, втратив право користування даним житловим приміщенням та може бути позбавлений права користування жилим приміщенням АДРЕСА_1

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з наведеної правової норми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640,00 грн. судових витрат.

Керуючись ст. 386, 405 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 174, 214-215 ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.06.2017.

Суддя /підпис/ Н. С. Сіренко

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)