Справа № 308/884/16-ц
У Х В А Л А

19 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

встановила:

ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року, якою її позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 9930 грн. судових витрат, повязаних з проведенням експертизи.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат. В обґрунтування скарги посилається на те, що подання заяви про залишення позову без розгляду є її диспозитивним правом, а тому такі дії не можуть визнаватися необґрунтованими.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що від позивачки надійшла заяву про залишення позову без розгляду (п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України). Також судом на підставі ч. 3 ст. 89 ЦПК України стягнуто з неї на користь відповідача судові витрати, внаслідок необґрунтованих дій позивачки.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, зважаючи на наступне.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 3 ст. 89 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Як слідує з матеріалів справи позивачем предявлено позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення побудованого відповідачем паркану з тих підстав, що такий побудовано на її земельній ділянці.

У процесі розгляду даної справи, за клопотанням відповідача проведено судову земельно-технічну експертизу. Згідно висновку №3253 судової земельно-технічної експертизи від 23.01.2017 року, паркан, що побудований ОСОБА_2 не порушує меж земельної ділянки ОСОБА_3 (а.с.164-178). За проведення експертизи ОСОБА_2В, сплачено 9930 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.191)

У подальшому, представником позивача ОСОБА_4 подано заяву про залишення позову без розгляду (а.с.197), на підставі якої суд і постановив оскаржувану ухвалу.

Так у п. 38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах зазначено, що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, повязаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З пояснень ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 колегія суддів встановила, що їм було відомо про висновок за № 3253 судової земельно-технічної експертизи від 23.01.2017 року, та який заперечували через непогодження з тим, що відсутнє порушення меж її земельної ділянки з боку ОСОБА_2 Також, представник ОСОБА_4 погодився з тим, що заяви про відкладення розгляду справи на 19.04.2017 року через перебування позивачки за межами держави, і її бажання приймати участь в розгляді справи, та скористання правом на призначення у справі нової судової експертизи, не подавав суду. Але, у той же час подав заяву про залишення позову без розгляду.

Зазначене, наводить колегію суддів на думку про те, що подана представником від імені позивачки заява про залишення позовної заяви без розгляду, вказує на те, що позивачка не бажала ухвалення судового рішення по суті спору після отримання у справі доказу, яким є судовий висновок по земельно-технічній експертизи з приводу того, що паркан не порушує меж земельної ділянки позивачки.

Крім цього, представник ОСОБА_4 не скористався правом подання суду заяви (клопотання), щодо відкладення розгляду справи, виходячи з бажання позивачки приймати участь в розгляді справи, та зважуючи на те, що заперечувала висновок судової земельно-технічній експертизи. Проте, на свій розсуд подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Дані обставини у їх сукупності і вказують на необґрунтованість дій позивачки.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідачем понесено судові витрати на проведення експертизи внаслідок необґрунтованих дій позивача та стягнув такі витрати у відповідності до ч. 3 ст. 89 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому до уваги взяті бути не можуть.

За встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції, залишенню без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 307, 312-315 і 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді