Номер провадження: 22-ц/785/7704/17
Номер справи місцевого суду: 515/586/17
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

Зазначала, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на розірвання шлюбу судовим рішенням від 19 лютого 2016 року, проживання окремо з вересня 2013 року, ухилення відповідача від виконання обов'язків по утриманню та вихованню дитини, позивач просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина (а.с.2).

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 травня 2017 року позов задоволено (а.с.23).

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 липня 2017 року заочне рішення скасовано і справу призначено до нового розгляду, під час якого відповідач позовні вимоги не визнав за їх безпідставністю (а.с.45,60-63).

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Неправильність рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права (а.с.55-57).

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 свідомо ухилився від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо виховання дитини.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав встановленим ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх обов'язків батька по вихованню, утриманню сина ОСОБА_5, тому в інтересах дитини дійшов висновку про позбавлення батьківських прав.

Висновки суду не відповідають обставинам справи, крім того, суд не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що згідно п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України, так батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток тощо.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч.1ст.164 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків (ст.165 СК України).

Судом встановлено, що з 15 червня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 07 грудня 2017 року, шлюб між ОСОБА_2.(до шлюбу ОСОБА_2.) та ОСОБА_3 розірвано.

При цьому у мотивувальній частині рішення судом не встановлено коли сторони припинили шлюбні відносини.

Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) Колосок» Татарбунарської міської ради Одеської області № 17 від 28 квітня 2017 року ОСОБА_4 відвідує дитячий садок, групу «Бджілка» з серпня 2016 року. За весь час перебування дитини в садочку вихователі та адміністрація жодного разу не бачили батька дитини, він не відвідував батьківські збори, організовані дитячі свята, не приводив та не забирав дитину з ясел-садка (а.с.8).

21 квітня 2017 року Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області як орган опіки та піклування, дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 посилаючись на те, що він самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання, розвитку та утримання малолітнього сина (а.с.9).

Колегія суддів вважає, що у висновку органу опіки та піклування мають існувати як мінімум дві частини: перша має стосуватись обставин, отриманих відповідним органом при виконанні ним своїх повноважень, а друга має бути розрахована на аналіз існуючих у справі обставин і ці частини мають узагальнюватись і коментуватись щодо майбутнього судового рішення.

У висновку органу державної влади, не викладені відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи, оскільки цей висновок складено у квітні 2017 року, тобто до звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач з 2003 року до 2009 року являвся інвалідом другої групи, а з квітня 2009 року є інвалідом третьої групи та згідно характеристики, виданої заступником міського голови м.Татарбунари Одеської області 19 липня 2017 року, характеризується виключно позитивно (а.с.37,94-100).

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_3. показав, що:

-після припинення шлюбних відносин він залишив позивачці 4000 доларів США, які належали йому особисто, для потреб малолітнього сина, а тому певний період не надавав позивачці матеріальну допомогу;

-з дитиною йому перешкоджають зустрічатися позивачка та її батьки, які погрожують йому поліцією, де працюють їх родичі;

-у квітні 2017 році він звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку спілкування з дитиною,

-у червні 2017 року - до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дитини, який проживає окремо від нього,

-з червня 2017 року почав добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Зазначені доводи відповідача позивачкою, яка після припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 до теперішнього часу з позовом до суду про стягнення з нього аліментів з на утримання малолітнього сина не зверталась, не спростовані та підтверджені матеріалами справи (а.с.,40,54,65,66,80,81,119).

Незважаючи на негативний висновок Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, як органа опіки та піклування, колегія суддів виходить з положень ст.164 СК України, роз'яснень, наданих судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», доказів, наданих відповідачем.

Тому колегія суддів дійшла висновку про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і підстав для застосування такого заходу до ОСОБА_3 немає.

Встановлені в даній справі обставини вказують на те, що пред'явлення вимог про позбавлення батьківських прав було обумовлено конфліктами між батьками, складністю взаємовідносин саме між ними, майновими, житловими суперечками, а не захистом інтересів дитини. В силу віку дитини, якій на даний час чотири роки, неможливо з'ясувати її думку, відтак, батьки та органи, на які законом покладено обов'язок захищати інтереси дитини, мають досить відповідально ставитися до питання позбавлення батьківських прав, оскільки фактично вирішують це за дитину, яка має право мати як матір так і батька, яка має спілкуватися та виховуватися як матір'ю так і батьком.

Батьки мають відкинути взаємні непорозуміння та образи. ОСОБА_5 дитині життя, вони взяли на себе відповідальність за неї, зловживання інтересами дитини у власних цілях є неприпустимим.

Правові підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304,п.2ч.1ст.307, п.п.3,4ч.1ст.309,ст.ст.313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 вересня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3судові витрати в розмірі 704 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков