Справа №471/303/17-ц 04.12.2017 04.12.2017 04.12.2017
Провадження №22-ц/784/2407/17 Категорія 55
Єдиний унікальний номер 471/303/17-ц
Номер провадження 22ц/784/2407/17
Головуючий у І інстанції Скарницька І.Б.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Прокопчук Л.М.,

Суддів Колосовського С.Ю., Лисенка П.П.

Із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

представника відповідача Саннікової Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2017 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішення Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області від 21 лютого 2017 року № 3 та за зустрічним позовом Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області до виконавчого комітету Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області, ОСОБА_2, Центра надання адміністративних послуг при Братській районній державній адміністрації Миколаївської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

26 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до до Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішення Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області від 21 лютого 2017 року № 3.

В обґрунтування позову зазначав, що 20 травня 2010 року відповідачем було винесено рішення №6 «Про передачу у власність земельних ділянок» за заявами декількох громадян, в тому числі і позивача, яким вирішено надати дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та по виготовленню державного акта на право власності на земельні ділянки в розмірі 0,25 га, рекомендовано громадянам замовити в землевпорядній організації технічну документацію з подальшим затвердженням в сільській раді. У 2016 року інженером-землевпорядником було виготовлено технічну документацію із усіма погодженнями. У 2017 році позивач звернувся до сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, однак рішенням сесії Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області від 21 лютого 2017 року № 3 йому було відмовлено у затвердженні технічної документації та передачі її у власність у зв'язку з відсутністю містобудівної документації, а також допущеними неточностями при виготовленні документації. Вважав оспорюване рішення таким, що не відповідає діючому законодавству та порушує його право, тому просив визнати його недійсним та скасувати і зобов'язати відповідача розглянути його заяву щодо затвердження технічної документації (а.с. 2-5).

У травні 2015 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача, а також виконавчого комітету Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області, Центру надання адміністративних послуг при Братській районній державній адміністрації Миколаївської області, в якому просив визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.12.2006 року, яке видано виконавчим комітетом Костуватської сільської ради ОСОБА_2 та скасувати реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1, посилаюсь на те, що зведення вказаного будинку проведено позивачем самочинно (а.с.47-55).

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2017 року провадження у справі за первісним позовом закрито (а.с. 150).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин, які мають значення по справі, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і передати справу до того ж суду для подальшого розгляду (а.с. 162-163).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідача - Костуватської сільської ради - просив відмовити в задоволенні скарги.

Представники інших відповідачів, належно повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивачем заявлені вимоги до суб'єкта владних повноважень під час реалізації ним управлінських функцій, а тому заявлені вимоги підлягають під юрисдикцію адміністративного судочинства.

Але з таким висновком суду погодитись не можна.

При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, слід ураховувати роз'яснення, викладені в п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року N 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", з яких вбачається, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року N 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Крім того, Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах 16 грудня 2015 року розглянув справу № 6 - 2510 цс 15, предметом якої був спір про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та витребування цієї земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

В п.2, 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" роз'яснено, що законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2010 року відповідачем відповідно до вимог ст. 118 ЗК України було винесено рішення №6 «Про передачу у власність земельних ділянок» за заявами декількох громадян, в тому числі і позивача, яким вирішено надати дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та по виготовленню державного акта на право власності на земельні ділянки в розмірі 0,25 га, рекомендовано громадянам замовити в землевпорядній організації технічну документацію з подальшим затвердженням в сільській раді. У 2016 року інженером-землевпорядником було виготовлено технічну документацію із усіма погодженнями, а рішенням Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області від 21 лютого 2017 року № 3 йому було відмовлено у затвердженні технічної документації та передачі її у власність.

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу питання, що відповідно до закону необхідно для набуття і реалізації права на землю, тобто між сторонами виник не публічно-правовий, а приватноправовий спір, тому висновок суду про непідсудність спору суду в порядку цивільної юрисдикції, є помилковим.

Враховуючи наведене, з підстав, передбачених п.3,4 ч.1 ст. 311 ЦПК України, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 307, 311,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді