АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 753/17127/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5574/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Хрещатик» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в якому просила визнати наказ про звільнення від 23.08.2016 р. №1738-к незаконним; поновити її на посаді провідного економіста Виноградарського відділення ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК»; Стягнути з відповідача компенсацію за фактично відпрацьовані дні 23 та 25 серпня 2016 року 463 (чотириста шістдесят три) грн. 24 коп. та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 серпня 2016 р. до дня поновлення на роботі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 20 жовтня 2015 року працювала на посаді провідного економіста Виноградарського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик». 18 травня 2016 року відповідач посилаючись на наказ від 13 травня 2016 року № 140 відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України попередив її про звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України 5 серпня 2016 року. Зазначає, що в порушення вимог статті 49-1 КЗпП відповідач одночасно з попередженням про звільнення не запропонував їй іншу роботу. Крім цього, відповідач в період перебування позивача на лікарняному видав наказ від 25 липня 2016 року № 994-к про звільнення. Після перебування на лікарняному, 22 серпня 2016 року вона приступила до виконання своїх функціональних обов'язків, а 23 серпня відповідач в усній формі повідомив її, що вона звільнена з займаної посади з 22.08.2016 року. Вважаючи своє звільнення таким, що проведено без законних на те підстав, звернулась до суду з позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне та неправильне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в частині визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не витребував у відповідача, за клопотанням позивача, ряд доказів на підтвердження тієї обставини, що в банку були наявні вакантні посади, які не були запропоновані позивачу, що призвело до неправильних висновків у рішенні.

Також посилається на те, що суд помилково вказав на те, що вона була ознайомлена з наказом від 25 липня 2016 року, оскільки таке ознайомлення відбулося тільки 25 серпня 2016 року.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2015 року ОСОБА_4 прийнята до ПАТ «КБ «Хрещатик» на посаду провідного економіста Виноградарського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик», що підтверджується копією наказу № 1127-к від 20 жовтня 2015 року.

З 05.04.2016 року у ПАТ «КБ «Хрещатик» введено тимчасову адміністрацію у зв'язку із початком процедури виведення банку з ринку.

Наказом уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ Хрещатик» № 140 від 13.05.2016 року затверджено нову структуру Комерційного центру ПАТ КБ «Хрещатик» та організаційно-підпорядкованих йому відділень (в тому числі Виноградарського), в якій не передбачено посади провідного економіста, а наказом №222-к від 13 травня 2016 року встановлено простій для працівників регіональних відділень з 16 травня 2016 року.

18 травня 2016 року у зв'язку із скороченням чисельності і штату працівників Виноградарського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик», на підставі наказу уповноваженої особи ФГВФО від 13 травня 2016 року № 140 відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю країни (далі - КЗпП України) відповідач попередив позивача про звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України 5 серпня 2016 року. З даним наказом позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис.

18 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» із заявою про наявність вакантних посад станом на дату попередження про звільнення.

З наданих представником відповідача письмових пояснень вбачається, що у зв'язку із запровадженням у ПАТ «КБ «Хрещатик» 05 квітня 2016 року тимчасової адміністрації та початком 06 червня 2016 року ліквідації, що зумовило проведення заходів з оптимізації організаційної структури та скорочення чисельності і штату працівників всього банку вакантні посади у Виноградарському відділенні ПАТ «КБ «Хрещатик» та у ПАТ «КБ Хрещатик» станом на дату попередження та станом на день звільнення були відсутні.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 3 червня 2016 року №913 на підставі рішення правління НБУ від 2 червня 2016 року №46-рш розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик» з 6 червня 2016 року по 5 червня 2018 року.

Наказом від 25 липня 2016 року №994-к ОСОБА_1 звільнено з роботи з 5 серпня 2016 року за скороченням штату, ст. 40, п.1 КЗпП України. Позивач ознайомлена з наказом, про що свідчить її підпис на такому наказі.

23 серпня 2016 року наказом уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. № 1738-к «Про відміну дії наказу від 25.07.2016 року № 994-к та про звільнення» позивач була звільнена з посади провідного економіста Виноградарського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» за скороченням штату, стаття 40 п.1 КЗпП України з 22 серпня 2016 року. Відповідно до даного наказу, наказ від 25 липня 2016 року № 994-к «Про звільнення ОСОБА_1.» втратив чинність з підстав наявності листків непрацездатності позивача.

Наказом від 16 вересня 2016 року №41609 Виноградарське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» закрито з 13 жовтня 2016 року.

З обставин справи вбачається, що у зв'язку із запровадженням 05 квітня 2016 року у ПАТ «КБ «Хрещатик» тимчасової адміністрації, припиненням виконання банківських операцій, зменшенням обсягів робіт, відсутності необхідності виконання функціональних обов'язків в повному обсязі та подальшої повної ліквідації строком з 06 червня 2016 року по 05 червня 2018 року включно у ПАТ «КБ «Хрещатик» здійснено заходи щодо оптимізації організаційної структури та скорочення чисельності і штату працівників.

Наказом Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» № 140 від 13 травня 2016 року затверджено нову структуру Комерційного центру ПАТ «КБ «Хрещатик» та організаційно підпорядкованих йому відділень (в тому числі Виноградарського), в якій посади провідного економіста не було передбачено.

Наказом Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» № 228 від 08 червня 2016 року було скорочено кількість та штат Комерційного центру ПАТ «КБ «Хрещатик» та організаційно-підпорядкованих йому відділень (в тому числі Виноградарського).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при звільненні позивача дотримався порядку встановленого чинним трудовим законодавством України, жодних порушень законодавства при звільненні позивача встановлено не було, у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, взявши до уваги усі наявні в матеріалах справи докази.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано належних доказів та обґрунтувань щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що відповідач не запропонував позивачеві при звільненні вакантних посад, оскільки позивач не підтвердив наявність таких, які б відповідали її професії та спеціальності.

Натомість, суд першої інстанції правильно вказав, що у зв'язку із запровадженням 05 квітня 2016 року у ПАТ «КБ «Хрещатик» тимчасової адміністрації, припиненням виконання банківських операцій, зменшенням обсягів робіт, відсутності необхідності виконання функціональних обов'язків в повному обсязі та подальшої повної ліквідації строком з 06 червня 2016 року по 05 червня 2018 року включно у ПАТ «КБ «Хрещатик» здійснено заходи щодо оптимізації організаційної структури та скорочення чисельності і штату працівників.

Наказом Уповноваженої особи ГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» № 140 від 13 травня 2016 року затверджено нову структуру Комерційного центру ПАТ «КБ «Хрещатик» та організаційно підпорядкованих йому відділень (в тому числі Виноградарського), в якій посади провідного економіста не було передбачено.

Наказом Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» № 228 від 08 червня 2016 року було скорочено кількість та штат Комерційного центру ПАТ «КБ «Хрещатик» та організаційно-підпорядкованих йому відділень (в тому числі Виноградарського).

Наказом від 16 вересня 2016 року №41609 Виноградарське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» закрито з 13 жовтня 2016 року.

Судом було правильно встановлено, що відділення банку, в якому працювала позивач, знаходилося в стадії закриття та не мало вакантних посад, які б могли були бути запропоновані їй при попередженні про звільнення та при звільненні.

Як пояснила представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» таких вакантних посад не було і в самому банку, оскільки у зв'язку з ліквідацією банку. Інших доказів на спростування доводів представника відповідача апелянт суду не надала.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта, яка підставу для скасування рішення, про те, що вона була ознайомлена з наказом від 25 липня 2016 року про її звільнення тільки 25 серпня 2016 року, оскільки вказана обставина не впливає на законність звільнення позивача.

Так, вказаний апелянтом наказ від 25.07.2016 року втратив свою чинність, у зв'язку із наданням листків непрацездатності, на підставі наказу ПАТ «КБ «Хрещатик» від 23 серпня 2016 року «Про відміну дії наказу від 25.07.2016р. №994-к та про звільнення» (а.с.8). З вказаним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 25.08.2016р., що підтверджується її особистим підписом на наказі (а.с.8).

Безпідставність вказаного доводу також підтверджується тією обставиною, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному до 19 серпня 2016 року включно, що підтверджується листками непрацездатності (а.с.45) та не заперечується нею, та була ознайомлена з наказами по виходу на роботу.

Безпідставними є і посилання апелянта на те, що відповідач нібито не розрахувався з нею за 23 та 25 серпня 2016 року, оскільки у вказані дати вона вже не працювала у ПАТ «КБ «Хрещатик», так як була звільнена раніше, з 22 серпня 2016 року.

Також, не заслуговують на увагу посилання апелянта на ту, обставину, що відповідачем було проведено звільнення позивача більш ніж через 2 місяці після попередження, виходячи з наступного.

Як було встановлено, 18 травня 2016 року відповідач попередив позивача про подальше звільнення з 05 серпня 2016 року (а.с.4). Проте звільнення у вказану дату не відбулося, у зв'язку із перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади з 22 серпня 2016 року, тобто з першого робочого дня після закінчення дії лікарняного листа.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із виниклими правовідносинами, дослідив та проаналізував усі наявні в матеріалах справи докази та доводи сторін і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді