Справа № 591/6511/16-ц
Провадження № 2/591/647/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 16 січня 2011 року відповідач звернувся до банку з заявою, яка містить три оферти (пропозиції), акцептом яких є дії банку щодо надання споживчого кредиту на суму 2437,03 грн. за кредитним договором № 87321451, договір застави придбаних за кредитні кошти товарів, а також договір № 89742988 про надання та використання платіжної картки. За офертою 3 банком відкрито відповідачу рахунок і здійснено його кредитування. Відповідач використовував кредитні кошти, що підтверджується випискою по особовому рахунку. В той же час, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання. Станом на 01.12.2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором 89742988 в сумі 22128,29 грн. Тому просить стягнути з відповідача вказаний борг та 3% річних за період прострочення в сумі 166,86 грн.

Представник позивача позов підтримала та пояснила, що банк не має претензій до відповідача з приводу виконання умов договору № 87321451, оскільки відповідач виконав свої зобовязання. В той же час, за кредитним договором №89742988, якій був укладений на підставі Оферти 3 відповідача, останній не виконав свої зобовязання, внаслідок чого утворилася заборгованість зазначена у позовній заяві. Пояснила, що платіжна картка була направлена відповідачу поштою та активована телефоном, вказана платіжна картка використовувалася, а отже відповідач скористався кредитним лімітом та має виконувати свої зобовязання.

Відповідач та його представник позов заперечили та пояснили, що відповідач отримав кредит на придбання системного блоку та виконав свої зобовязання за цим договором. Платіжної картки відповідач від банку не отримував та нею не користувався. Просять відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позовне не підлягає задоволенню о огляду на таке.

16 січня 2011 року відповідач шляхом заповнення та підписання анкети-заяви № 87321451 запропонував ПАТ «ОСОБА_2 стандарт» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард») три оферти (пропозиції).

Зокрема, згідно з Офертою 1 відповідач 16.01.2011 року уклав з банком кредитний договір № 87321451 на суму 2437,)3 грн. зі строком повернення до 17.05.2011 року.

Офертою 2 передбачено укладення з відповідачем, з метою забезпечення належного виконання взятих ним кредитних зобовязань, договору застави, предметом якої є придбані у кредит товари холодильник та телевізор.

Офертою 3 передбачено укладення договору про надання та використання платіжної картки на умовах підписаної заяви від 22 квітня 2013 року № 105876396, а також на ОСОБА_3 надання та обслуговування платіжних карток банку та Тарифах по карткам банку.

Прийняття банком вказаних вище оферти 1 і оферти 2, тобто укладення і дія кредитного договору і договору застави від 16.01.2011 року відбулося з моменту відкриття банком рахунку і зарахування кредитних коштів для їх подальшого списання на користь магазину за придбаний товар (п. 4.1 заяви). При цьому банк прийняв вказані оферти у межах 30 календарних днів з дня підписання заяви-анкети відповідачем (п. 6.1 заяви).

Строк прийняття банком оферти 3 обумовлений моментом відкриття відповідачу рахунку картки, але не пізніше 18 місяців від дня підписання заяви від 11 січня 2011 року (п.п. 4.2, 6.2). Рахунок картки та передання відповідачу картки банк відповідно до п. 8 заяви має право здійснити не раніше 3 місяців від дня укладення кредитного договору та лише за умови належного виконання ним взятих зобовязань.

Як встановлено судом з пояснень сторін (визнано сторонами у судовому засіданні) свої зобовязання за договорами укладеними на підставі Оферти 1 та 2 позивачем та відповідачем виконані у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11ЦК України.

Згідно із ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як передбачено ч. 2 ст. 59 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В обґрунтування розміру своїх вимог, щодо виникнення у відповідача зобовязання за кредитним договором №89742988, позивач ОСОБА_4 №87321451 та виписку по рахунку № 0187, якій за поясненнями представника відповідача, був відкритий за кредитним договором укладеним за Офретою 3 відповідача.

Однак вказані документи не підтверджує факту укладення договору та використання саме відповідачем кредитного ліміту встановленого Банком.

Відповідач у категоричній формі заперечив факт отримання платіжної картки випущеної позивачем та факт використання такої картки.

Посилання представника позивача на те, що картка була випущена та направлена поштою відповідачу, а також активована останнім, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того що платіжна картка (та якого виду) на імя відповідача була випущена, отримана відповідачем та активована саме відповідачем.

Також позивач не надав суду підписаних відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 надання банківських послуг, а також Тарифів про які йдеться у ОСОБА_4 відповідача, що діяли на час укладення договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до положень ст. 626 і 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, згідно якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до розділу 2.4-2.7 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223 (що діяли у період до 05.11.2014 року, тобто на час подання заяви відповідачем), договір укладається в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в емітента, а другий примірник договору емітент зобовязаний надати клієнту під підпис. Емітент зобовязаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку. Емітент зобовязаний забезпечити наявність у договорі таких умов: тип спеціального платіжного засобу; види платіжних операцій, які клієнт має право здійснювати з використанням спеціального платіжного засобу, правила та максимальний строк їх виконання; порядок обслуговування рахунку (за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, розміри гарантійного забезпечення та/або не знижувального залишку коштів на рахунку, порядок кредитування клієнта, порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти тощо); тарифи банку на обслуговування операцій з використанням спеціального платіжного засобу на момент укладення договору та порядок повідомлення клієнта про їх зміну; ліміти та/або обмеження за операціями з використанням спеціального платіжного засобу або платіжних додатків, реалізованих у спеціальному платіжному засобі (за наявності); право клієнта на одержання виписок про рух коштів за його рахунком та порядок їх отримання; порядок забезпечення емітентом та клієнтом безпеки під час користування спеціальним платіжним засобом; порядок розгляду спорів; відповідальність емітента та клієнта тощо. Емітент має утримуватися від надсилання незатребуваного спеціального платіжного засобу, крім випадків, установлених договором, та потреби заміни виданого користувачу спеціального платіжного засобу.

Доказів, підтверджуючих, що між сторонами був укладений кредитний договір № 89742988, який підписаний обома сторонами договору суду позивачем не надано. Як не надано суду позивачем й доказів того, що ОСОБА_3 надання та обслуговування платіжних карток, а також умови програми страхування від нещасних випадків і хвороб, які є невідємною часткою ОСОБА_3 надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «ОСОБА_2 Стандарт», додаток до цих ОСОБА_3, Тарифи по Карткам були підписані відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведених вище обставин, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя