Номер провадження: 22-ц/785/8318/17
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року про повернення заяви позивачеві у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна,

встановила:

07 вересня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що будучи співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира), бажаючи реалізувати своє право на розпорядження майном, у травні 2017 року звернувся до нотаріуса для вчинення юридично значущих дій щодо спірної квартири. Але позивачу було відмовлено на підставі того, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на спірну квартиру було накладено арешт та було заборонено її відчужувати згідно постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції № В-13/314 від 17 червня 2010 року.

При цьому, співвласник 1/4 частини спірної квартири, на які було накладено арешт, ОСОБА_4 померла у 2014 році, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, доданої до позовної заяви.

Позивач звернувся до Малиновського відділу ДВС міста Одеса з метою зняття арешту з 1/4 частини квартири, що належить ОСОБА_4, але йому було відмовлено через те, що виконавче провадження було завершене і документи були знищені згідно з п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5. Копія відповіді виконавчої служби додана до позовної заяви.

Посилаючись на те, що позивач не може реалізувати права спадкоємця і співвласника квартири через те, що з неї не було знято арешт державним виконавцем у встановленому законом порядку, просив його вимоги задовольнити.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 було повернуто заявнику.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вищевказану ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява ОСОБА_3 має недоліки, які перешкоджають відкрити провадження у справі, про які було зазначено в ухвалі суду від 11 вересня 2017 року. Оскільки у встановлений законом строк недоліки позовної заяви не були усунуті, суд повернув позовну заяву позивачу.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Так, на думку суду недоліки позовної заяви полягають у тому, що у позові не зазначено коло осіб, до яких пред'явлено позов, змісту предмету позовних вимог, обставини, на яких грунтується вимога, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. З цих підстав, суд дійшов висновку про те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 усунув вищевказані недоліки і 22.09.207 року надав суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с.6).

Однак, не дивлячись на це, 26 вересня 2017 року суд повернув позивачу позовну заяву, оскільки її недоліки не були усунуті.

Колегія суддів вважає, що вказана ухвала суду є безпідставною, виходячи з наступного.

Як вбачається із заяви про усунення недоліків позовної заяви, в ній вказано, що наявність спору, який полягає в тому, що позивач вказав, що він є власником частки на майно, на яке було накладено арешт, що належить власникам на праві спільної сумісної власності, а також є спадкоємцем померлої особи, на частку якої було накладено арешт. Також позивач вказав, що Малиновським відділом ДВС міста Одеси йому було надано письмову відповідь, якою було запропоновано звернутись до суду, так як виконавча служба знищила виконавче провадження і не могла зняти арешт.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 зазначив, що він не має іншого способу захисту свого права власності, окрім звернення до суду, оскільки обставини свідчать про наявність спору між ним та виконавчою службою.

При цьому, позивач посилається на те, що він є співвласником спірної квартири, арешт з якої він просить зняти у своїй позовній заяві. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру вона знаходиться у спільній сумісній власності власників, зазначених у свідоцтві. Зокрема, це ОСОБА_4, на 1/4 частини квартири якої було накладено арешт, і яка померла у 2014 році, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, доданої до позовної заяви, а також позивач ОСОБА_3 Власниками квартири також є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які в заяві про усунення недоліків позовної заяви, вказані третіми особами.

Також у вказаній заяві позивач вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Через те, що арешт накладено у цивільній справі за провадженням, яке було знищене, і за яким неможливо встановити даних щодо стягувача, позивач не може реалізувати свої права власника.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Однак, через наявність арешту на спірну квартиру, яка знаходиться у спільній сумісній власності, позивач не може реалізувати свої права власника.

З огляду на викладене, позивачем було подано заяву про усунення недоліків, в якій було детально роз'яснено, у чому полягає спір між позивачем та відповідачем та підстава, з якою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Проте, всупереч вимогам ст. ст. 120-122 ЦПК України, позовну заяву було повернуто апелянтові. Також, всупереч п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», судом взагалі не було надано оцінку жодному із пояснень позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наявність доказів на підтвердження доводів позивача, або про відсутність цих доказів, суд має встановити не на стадії прийняття позовної заяви, а в ході розгляду справи по суті позовних вимог, як то передбачено ст.ст. 10, 11 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для постановлення ухвали у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду є необгрунтованою і безпідставною, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.2 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року про повернення позовної заяви позивачеві скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко