Справа № 196/1006/16-ц
№ провадження 2/196/25/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне рішення)

16 березня 2017 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої

джерелом підвищеної небезпеки, та врахувавши складність справи, у зв'язку з чим відкладаючи, як виняток, складання повного рішення на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 209 ч.3 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 з позовом, предмет якого склали вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 15838 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди та п'ятдесят тисяч грн. на відшкодування моральної шкоди.

Як на підстави задоволення позовних вимог послався на ст.ст. 15,16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України.

Як на докази посилається на такі документи: виписка №2169 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 05.04.2016 року (а.с.3); виписка №1413/469 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 13.05.2016 року (а.с.4); ухвала слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Гудим О.М. від 28.11.2016 року у справі № 196/1228/16-к (а.с. 25-26); фіскальні чеки (а.с.47-51); проїзні квитки та фіскальні чеки (а.с.61-62).

Обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на таке.

04.04.2016 року о 20-45 на трасі Царичанка - Рудка - Орлик було здійснено ДТП за участю автомобіля СПВ СПГд/н02001АА під керуванням ОСОБА_3 та моторолера марки "Сузукі" під керуванням ОСОБА_4. На місце подій ДАІ він не викликав, оскільки зазнав тяжких травм, а винуватець подій з місця аварії зник.

Доставив його в лікарню родич зниклого водія через 45 хвилин після ДТП. В результаті цих подій (ДТП) йому було завдано тілесні ушкодження, а з 05.04.2016р. по 06.05.2016р. перебував на стаціонарному лікуванні у ІІ травматологічному відділенні КЗ "ДМЛШМД" ДОР.

09.08.2016 р. звернувся особисто до відповідача з пропозицією сплатити йому завдані збитки. Він відмовився це зробити, заявляючи про те, що це він винен в ДТП і згоден на те щоб вони розійшлись миром і ніхто ні до кого претензій не висував. А якщо позивач не згоден, то повинен звертатись до суду.

Позивач вказав на те, що при таких обставинах вирішив звернутися до суду з вимогами про стягнення з відповідача моральної та матеріальної шкоду, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.

У даному випадку йому не відомо про те, чи притягнуто відповідача до відповідальності, але те, що відповідач зник з місця ДТП, не надав йому належної допомоги, не викликав ДАІ та швидку допомогу є підставою для звинувачення його в адміністративному правопорушенні та порушенні прав потерпілого, оскільки йому завданні матеріальні та моральні збитки.

Вказав на те, що, розраховуючи матеріальну та моральну шкоду, він керувався положеннями статті 22 ЦК України про те, що особа, яка зазнала збитки у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З 05.04.2016 р. по 06.05.2016 р. він знаходився на стаціонарному лікуванні, витративши 12 тис. гривень, але не на всі свої витрати може надати документи. Вони є лише на суму 2588 грн. Повністю знищено мопед "Сузукі", вартість якого складає 6000 грн.

Також звертає увагу на те, що до числа збитків Закон відносить і доходи, які особа могла б реально одержувати за звичайних якби її право не було порушено (упущена вигода).

Так, позивач зазнав значних травм. Більше півроку був непрацездатний і на теперішній час знаходиться на реабілітації. Мінімальна заробітна плата в Україні за період з квітня по вересень 2016р. складає 1450 грн. - за п'ять місяців тільки при зарплаті в мінімальному розмірі він не доотримав 7250 грн.

Матеріальна шкода тільки за наявними документами складає 15 838 грн. (2588+6000+7250).

Вважає, що відповідач повинен відшкодувати таку шкоду в повному обсязі.

Також, згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступенів вини особи, а також з врахуванням інших обставин які мають істотні значення. При визначенні розміру моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості.

Вважає, що п'ятдесят тисяч гривень буде "справедливою сатисфакцією" за завдану йому моральну шкоду.

В судовому засіданні його представник ОСОБА_1 вимоги ОСОБА_2 підтримав та просив в повному обсязі їх задовольнити.

Відповідач та його представник повторно в судове засідання не з'явилися, клопотань про розгляд справи без їхньої участі до суду не надходило, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справ. У зв'язку з цим ухвалою суду від 09.03.2017 року вирішено провести заочних розгляд даної справи.

У письмових запереченнях від 15.11.2016 року стороною відповідача вказувалося на таке.

Ознайомившись з позовною заявою та користуючись процесуальними правами сторони, закріпленими ст.ст. 10, 27, 128 ЦПК України, представник відповідача заперечив проти позову, вважаючи його необґрунтованим.

Зазначає, що в позовній заяві позивач повідомляє про відомості, які не відповідають дійсності, а саме, що на місце ДТП ДАІ не викликалось, а тому повідомляє, що саме відповідач ОСОБА_3 викликав орган поліції і дійсно він з своїми родичами доставляв позивача ОСОБА_2 до лікувального закладу для надання йому медичної допомоги. За фактом ДТП Царичанським ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження № 0000234 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України. На теперішній час про підозру в даному кримінальному провадженні громадянину ОСОБА_3 не повідомлено.

Вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового слідства. Також звертається увага на те, що до адміністративної відповідальності громадянин ОСОБА_3 не притягувався, а тому твердження позивача, що саме громадянин ОСОБА_3 винен в порушенні цивільних прав позивача є безпідставним. Вказується, що позивачем не надано доказів, що саме дії відповідача стали причиною отримання ним тілесних ушкоджень. За викладених обставин слід відмовити повністю в задоволенні позову.

Перевіривши надані суду документи, з'ясувавши правові позиції сторін в цивільно-правовому спорі, взявши до уваги показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, встановивши наявність достатніх для того законних підстав, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_3 на його користь 8588,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 7250,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього - 15838,00 грн. В іншій частині заявлених вимог слід відмовити у зв'язку з недоведеністю. При цьому суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі докази, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними.

Судом встановлено, що 05 квітня 2016 року були внесені відомості до ЄРДР за № 0000234 з правовою кваліфікацією за ст. 286 ч.1 КК України, за фактом, що 04 квітня 2016 року близько 21.35 год., на автошляху О-042002 сполучення Царичанка - Рудка - Орлик сталася ДТП за участю автомобіля СПБ 3302101-15 СПГ д/н 02001АА під керуванням ОСОБА_3 та моторолера марки "Сузукі" під керуванням ОСОБА_4, внаслідок якої останній отримав тілесні ушкодження (а.с.26).

В результаті дії джерела підвищеної небезпеки позивачеві були завдані тілесні ушкодження, а саме: відкритий вправлений вивих кубовидної кістки і підтаранної кістки правої ступні; гранулююча рана правої ступні(а.с.4); струс головного мозку (а.с.3).

Документально підтвердженими суд вважає витрати, пов'язані з лікуванням потерпілого на суму 2588,00 грн. (а.с.47-51, 61-62). Вартість належного позивачеві знищеного майна, а саме мопеду "Suzuki Lets", складає 6000,00 грн. (а.с.45). А тому суд дійшов переконання, що відшкодуванню підлягає завдана позивачеві матеріальна шкода в розмірі 8588,00 грн.

Задовольняючи позов в цій частині, суд виходив з приписів частини другої статті 1187 ЦК України про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята цієї статті).

При вирішенні цього питання судом також враховано приписи статті 1166 ЦК України про те, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Задовольняючи частково позов щодо стягнення моральної шкоди, суд керувався приписами статті 1168 ЦК України, згідно яких, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

З'ясувавши при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та пов'язаних з ним наслідків, суд дійшов висновку, що підлягає стягненню з відповідача грішми сума в розмірі 7250,00 грн., яку вважає розумною, виваженою та справедливою.

Позивачем не надано суду розрахунку заявленої до стягнення суми такого відшкодування в розмірі п'ятдесят тисяч гривень, так само не заявлялося ним про призначення відповідних судових експертиз, а тому судом стягнуто грошове відшкодування, яке дорівнює сумі п'яти заробітних плат, взявши до уваги заявлені позивачем вимоги щодо компенсації втрат та упущень через перебування в зазначений у позовній заяві час на лікуванні та реабілітації.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку, що на підставі частини третьої статті 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави частину належного до сплати судового збору в розмірі 157,865 гривень пропорційно до задоволеної частини вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (нкпп - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (нкпп - НОМЕР_2), 8588,00 грн. (вісім тисяч п'ятсот вісімдесят вісім гривень 00 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди, 7250,00 грн. (сім тисяч двісті п'ятдесят гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди, а всього - 15838,00 грн. (п'ятнадцять тисяч вісімсот тридцять вісім гривень 00 коп..

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (нкпп - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (нкпп - НОМЕР_2), 253,87 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з явкою до суду представника позивача.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (нкпп - НОМЕР_1) 157,86 грн. судового збору в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, тобто після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_9