Справа № 145/1574/17
У Х В А Л А

"21" грудня 2017 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Віценко К.А.,

представника позивачки ОСОБА_1,

в справі за позовом ОСОБА_2 до СТОВ "Поділля" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з СТОВ «Поділля» на її користь заборгованість у розмірі 58856,12 грн., у тому числі: 20277,87 грн. заборгованості за заробітною платою, 33578,25 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позивачка ОСОБА_2 подала клопотання про повернення їй 640 грн. сплаченого нею судового збору, мотивуючи, що дані кошти сплачені нею у даній справ надмірно, оскільки її вимоги характеризуються єдиною ціною позову, що становить 58856,12 грн., яка складається з трьох пов'язаних майнових вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, просить його задоволити.

Представник відповідача двічі в судове засідання не з'явився (14.11.та 21.12.2017 року), про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку.

Суд, вислухавши представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне клопотання задоволити виходячи з наступного.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 .03. 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Аналіз частини другої статті 23 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку щодо немайнового характеру моральної шкоди, оскільки вона полягає у немайнових втратах для особи, а саме:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, майнові елементи у законодавчому визначенні (дефініції) моральної шкоди відсутні. Отже, моральна шкода є немайновою.

Майновий чи немайновий характер позовної вимоги про відшкодування (компенсації) моральної шкоди залежить від такого.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою.

Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за позов майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640 грн.

Відповідно до п. 10 ст.176 ЦПК України ціна позову у позовах, що складається з кількох самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.

Оскільки на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору щодо позовної вимоги про стягнення заробітної плати, ціна позовних вимог, що має бути оплачена судовим збором становить 38578,25 грн. (33578,90 грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) + 5000грн. (на відшкодування моральної шкоди) ), а відтак розмір судового збору має складати 640 грн.

Так як позивачкою сплачено 1280 грн., надлишково сплачену суму судового збору в сумі 640 грн., відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», слід повернути позивачу.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись ст. ст. 176, 222 ЦПК України, ст.ст. 1, 7 Закону України «Про судовий збір» ,

ухвалив:

Клопотання задоволити.

Зобовязати Управління державного казначейства у Тиврівському районі ГУ Державного казначейства України у Вінницькій області повернути ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в сумі 640грн. згідно квитанції ПАТ КБ "ПриватБанк" № 0.0.874310534.1 від 19.10.2017 р.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_3