Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"05" грудня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., при секретарі Конівченко Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Ашод, Ізраїль помер її рідний племінник ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 23.05.2013 року Міністерством внутрішніх справ держави Ізраїль. Після смерті племінника відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1994 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3, які на спадщину не претендують та відмовились від її прийняття на користь позивачки, що підтверджується їх заявами про відмову від спадщини, завіреними нотаріусом м.Ашод Марковим Русланом. Позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті племінника, однак їй було відмовлено через відсутність довідки з місця проживання спадкодавця та доказів постійного проживання на час відкриття спадщини. Просила визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті племінника ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачка надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

У зв'язку із неявкою відповідачів в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із письмовими матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_4 є рідним племінником ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 23.05.2013 року Міністерством внутрішніх справ держави Ізраїль. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1994 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.09.2017 року державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-531, позивачка отримала спадщину після смерті матері ОСОБА_7 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 39,3 кв.м., загальною площею 55,7 кв.м.

Згідно інформації, наданої 02.10.2017 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1.

Встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 є його дружина ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3, які від спадщини відмовились, що підтверджується їх заявами, нотаріально завіреними 06.04.2017 року.

За повідомленням Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 11.09.2017 року та довідки із Спадкового реєстру вбачається, що інформація щодо наявності спадкової справи після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутня.

Відповідно до постанови Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 13.07.2017 року №1596/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 через відсутність доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов"язків від физичної особи, яка померла/ спадкодавця/ до інших осіб /спадкоємців/.

Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житло.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_8 знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 197, 209, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1258, 1262, 1263, 1268, 1270 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 39,3 кв.м., загальною площею 55,7 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. В. Литвиненко