Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/457/17 Головуючий у 1-й інстанції: Мєркулова Л.О.
Провадження № 22-ц/778/1982/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізької міської ради на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Наше місто», про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа: КП «Наше місто», про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заяви зазначила, що 04.01.2017 року померла ОСОБА_4

Зазначила, що з померлою ОСОБА_4 була знайома з 2005 року, були з нею у добрих відносинах та товаришували, вже з того часу вона почала допомагати ОСОБА_4 матеріально, купувала продукти харчування, ліки.

З липня 2013 року вона почала проживати з ОСОБА_4 однією сімєю, вести спільне господарство, оскільки остання в силу свого похилого віку потребувала сторонньої допомоги.

За час спільного проживання вона робила у квартирі поточний ремонт, сплачувала комунальні послуги.

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати за нею право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням в кв. . № 5 в буд. 59 по вул. Історичній у м. Запоріжжя.

Не погоджуючись з рішенням суду Запорізька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_2, не приватизована, знаходиться у комунальній власності Запорізької міської ради, в якій була прописана і проживала ОСОБА_5.

Із свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 377906 встановлено, що ОСОБА_5 померла 04.01.2017 року.

Із свідоцтва про поховання № 217543, виданого СКП «Запорізька ритуальна служба», встановлено, що воно видане на ім'я ОСОБА_3С, яка здійснила поховання ОСОБА_5.

Згідно рахунку від 08.01.2017 року оплату усіх витрат по похованню здійснила ОСОБА_3

Із консультативного висновку лікаря від 20.12.2016 року слідує, що ОСОБА_3 викликала на дім лікаря терапевта до хворої ОСОБА_5 з приводу закритого перелому шийки стегна.

Із квитанцій, які надала ОСОБА_3С, встановлено, що нею сплачено усі комунально-експлуатаційні витрати за адресою: АДРЕСА_3.

На підставі постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2016 року зобов'язано районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському районі прийняти пакет документів від ОСОБА_5 та оформити приватизацію квартири, що розташована з адресою: АДРЕСА_4.

Також встановлено, що довіреністю від 02.11.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_6, ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси в компетентних установах та організаціях з питань приватизації квартири АДРЕСА_2, в ТОВ ЗМБТІ з усіх без винятках; питань; в компетентних установах, що здійснюють державну реєстрацію речових прав та обтяжень, перед нотаріусами з усім необхідними повноваженнями з будь-яких питань, що стосуються ОСОБА_5, в тому числі з питань реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно зі ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні ; наймачем усіма правами і несуть обов'язки, пов'язані з договором найму.

Згідно зі ст.65 ЖК України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем тл членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як встановлено, на теперішній час в спірній квартирі фактично проживає позивач ОСОБА_3

Крім цього, також судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю, вели спільно господарство, ОСОБА_3 піклувалася про останню.

Суд першої інстанції обґрунтовано не узяв до уваги твердження представника відповідача та представника третьої особи про те, що ОСОБА_3 зареєстрована за іншою адресою, це її постійне місце проживання і вона знаходиться і зареєстрованому шлюбі, а тому не могла проживати з ОСОБА_5 однією сім'єю, тому, що ці факт спростовуються показами свідків ОСОБА_7, який є сусідом ОСОБА_8, ОСОБА_9С, яка є давньою подругою ОСОБА_3С, ОСОБА_10, який є знайомим ОСОБА_3

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що позивач ОСОБА_3 набула право користування жилим приміщенням у вищевказаній спірній квартирі, так як вона вела спільне господарство з ОСОБА_5 мала спільний бюджет з останньою, несла усі витрати по утриманню житла, тобто її проживання разом із ОСОБА_5 , що витікало із членства сім'ї . Представником відповідача не надано жодних доказів, які спростовували і вищевказані факти.

Посилання апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3С має постійне місце проживання за місцем своєї реєстрації, і тому нек набула права користування являються безпідставними, оскільки виходячи із положень Конституції України про гарантії громадян на вільне пересування і вільний вибір місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може служити підставою як для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка вселилась до наймача, так і для відмови про визнання за нею такого права.

Судом встановлено, що ані з боку ОСОБА_5, ані з боку територіальної громади претензій до ОСОБА_3 не пред'являлись з приводу незаконного вселення та мешкання в спірній квартирі.

Отже докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: