АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФВП ГРУП ЛТД» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФВП ГРУП ЛТД» до ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу транспортного засобу,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ТОВ «ФВП ГРУП ЛТД» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просило визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2016/1533 від 21.01.2016 р.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що оспорюваний договір був укладений між представником позивача - ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 Позивач вважав, що їх представник діяв в інтересах свого сина - відповідача, значно занизивши ціну продажу транспортного засобу, тобто в порушення ч.3 ст.238 ЦК України, а тому на цій підставі договір повинен бути визнаний не дійсним.

Справа № 753/12342/16
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6882/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповноту встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що суд першої інстанції, на його думку, не законно ухвалив заочне рішення, позбавивши позивача права на участь у судовому засіданні та захисту своїх прав.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, проведено за його відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що при укладенні договору було порушено положення ч.3 ст.238 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті, виходячи з наступного.

Як встановлено судом 21.01.2016 р. було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу ISUZU NPR 75L, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1, між ТОВ «ФВП ГРУП ЛТД», від імені якого діяв ОСОБА_5 на підставі довіреності, та фізичною особою ОСОБА_6 (а.с. 9-10).

Звернувшись до суду з позовом, директор ТОВ «ФВП ГРУП ЛТД» просив визнати вказаний договір недійсним оскільки він прямо суперечить положенням ч.3 ст.238 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянув справу по суті, з урахуванням тих вимог, які були заявлені позивачем.

Так, згідно ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Вказана норма права існує з метою захисту цивільних прав та інтересів того, кого представляють.

Нею встановлена заборона укладення угоди представником відносно себе особисто або відносно іншої особи, представником якої він одночасно є, тобто заборона на укладення правочину, в якому один представник одночасно виступає від імені декількох контрагентів, тобто від імені обох сторін правочину.

Під словосполученням «у своїх інтересах» у положенні ч. 3 ст. 238 ЦК України, слід розуміти, що представник не має права укладати правочини від імені свого довірителя щодо себе самого, тобто він не може бути іншою стороною даного правочину.

В даному ж випадку, укладаючи іпотечний договір купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2016/1533 від 21.01.2016 р., ОСОБА_5 діяв на підставі довіреності в інтересах позивача - ТОВ «ФВП ГРУП ЛТД» з одного боку, а з другого боку, іншою стороною договору був ОСОБА_1

Доводи апелянта про те, що вказані особи діяли недобросовісно не беруться до уваги колегією суддів, оскільки не є предметом розгляду в даній справі та не мають доказового значення щодо порушення положення ч.3 ст.238 ЦК України.

Судовою колегією приймаються до уваги доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, проте вони не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення (ч.3 ст.309 ЦПК України).

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року є обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФВП ГРУП ЛТД» відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді