Справа № 464/2266/17
пр.№ 2/464/884/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Рудакова І.П.

за участю секретаря судового засідання Гевко О.-В.В.

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача: 4788,20 грн. матеріальної шкоди та 3000,00 грн. моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП та сплачений судовий збір у сумі 640,00 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що

в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.02.2017 його автомобіль отримав технічні пошкодження. Винуватцем ДТП визнано водія ОСОБА_2, яка місце пригоди залишила. Надалі, позивач звернувся до відповідача з вимогою оплатити ремонт пошкодженого автомобіля, однак відповідач відмовився від цього. Внаслідок пошкодження транспортного засобу зазнав моральних страждань та переживань; змін у особистому житті; виникла необхідність у пересуванні на громадському транспорті та спричинення ряду інших незручностей та проблем. Наявність усіх цих обставин стали підставу для звернення до суду за захистом порушеного права. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просить такі задовольнити у повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача без поважних причин, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі повторно не зявились у судове засідання, хоча належним чином були повідомлені, суду не відомі причини неявки, від них не надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому зі згоди сторони позивача, що викладена у поданій суду заяві, суд постановив ухвалу, яка внесена до журналу судового засідання, про порядок заочного розгляду справи з дотриманням вимог, встановлених ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим субєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену безпеку.

Згідно з ст.1188 ЦК України шкода, заподіяна зіткненням двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, заподіяна одному з вини другого, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 05.02.2017 року о 16.35 год. по проспекту Червоної Калини, 64,66 у м.Львові, керуючи автомобілем НОМЕР_1, під час руху заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернулась за допомогою до сторонніх осіб, чим порушила вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України, в результаті чого здійснила зіткнення із стоячим автомобілем НОМЕР_2, завдавши транспортному засобу технічних пошкоджень. Крім того, ОСОБА_2 05.02.2017 року будучи причетною до дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 05.02.2017р. о 16.35 год. по проспекту Червоної Калини, 64,66 у м.Львові між автомобілем марки ««Renault», д.н.з. НОМЕР_3 та автомобілем НОМЕР_4, залишила місце пригоди, чим порушила вимоги п. 2.10 «а» ПДР України. Дана ДТП відбулась з вини водія ОСОБА_2, що підтверджено постановою Сихівського районного суду м.Львова від 06.03.2017 (справа №464/1251/17), а тому така обставина у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

13 березня 2017 року судовим експертом ТзОВ «Експертиза» ОСОБА_3 дано висновок експертного авто товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки «ВАЗ 21150», д.н.з. НОМЕР_5, внаслідок його пошкодження 05.02.2017, згідно з яким вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 4027,27 грн.

Відповідно до акта виконаних робіт №Р-000854 від 24.03.2017 СПД-ФОП ОСОБА_4 загальна вартість ремонтних робіт автомобіля становить 4100,00 грн. /а.с.16/, які сплачені ОСОБА_1 на користь виконавця, що підтверджено квитанцією №51 від 13.03.2017 /а.с.17/. Дана сума матеріальної шкоди відповідачем не оспорювалась, а тому приймається судом до уваги.

Із матеріалів справи встановлено, що позивачем було понесені витрати комісія банку за оплату ремонту автомобіля у сумі 49,20 грн., вартість автотоварознавчої експертизи у сумі 600,00 грн. та витрати на телеграму-запрошення відповідача на експертизу у сумі 39,00 грн., що підтверджено доказами у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить переконання, що ДТП мала місце та вчинено ОСОБА_2, яка місце пригоди залишила, що підтверджено постановою суду, дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, а тому позивачем право вимоги про відшкодування матеріальної шкоди обґрунтоване належними та допустимими доказами по справі, так як, спірна сума є розміром завданої матеріальної шкоди, що стверджується доказами по справі, а відтак позовна вимоги підставна та обґрунтована, а тому позовну вимогу необхідно задовольнити повністю та стягнути із відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду розмірі 4100,00 грн. та понесені збитки у сумі 688,20 грн., а всього у сумі 4788,20 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з розяснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що позов про відшкодування моральної шкоди всупереч ст.ст.57-60 ЦПК України недоведений: жодних належних та допустимих доказів на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовує позивач свої вимоги не надано; розмір моральної шкоди доказами не підтверджується /оскільки завдана моральна шкода підлягає обґрунтуванню, а не просто зазначенню її розміру/, а відтак, суд приходить висновку, що у такій позовній заяві необхідно відмовити за недоведеності та необґрунтованості.

Вирішуючи розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанції, наявною у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 640,00 грн. судового збору, що підлягає стягненню з відповідача.

На підставі ст.ст.22, 23, 1167, 1187, 1188 ЦК України такеруючись ст.ст.10, 61, 88, 208, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, у розмірі 4788 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його отримання. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний зміст рішення можна отримати через пять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин.

Суддя І.П.Рудаков