З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
Справа №377/444/17
Провадження №2/377/204/17
22 червня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., сторони не явилися.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про розірвання шлюбу,
Позивач звернулася до Славутицького міського суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сумісне життя з відповідачем не склалося в силу психологічної несумісності характерів та різних поглядів на подружні права та обов»язки. На цьому ґрунті виникають сварки, що негативним чином впливає на виховання неповнолітніх дітей, через що вони припинили сімейні стосунки та спільне проживання, не ведуть сумісне господарство. Збереження сім'ї вважає неможливим. Питання про виховання і проживання неповнолітніх дітей вирішено, вони залишаються проживати із нею. Спірних питань по сумісно набутому за час шлюбу майну немає.
На слухання справи позивач не явилася, подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, просила розірвати шлюб, проти заочного рішення суду не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав. Тому за згодою представника позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 жовтня 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є відповідач.
Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.
Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Між сторонами склались негативні стосунки внаслідок різних поглядів на сімейне життя та психологічної несумісності, що привело до відчуженості, сторони тривалий час не ведуть сумісного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу.
Судом встановлено, що майнового спору на час розгляду справи в суді немає. Питання про виховання і утримання неповнолітніх дітей вирішено, вони залишаються проживати із матір»ю, батько буде приймати участь у їх вихованні і утриманні. При таких обставинах справи суд вважає, що недоцільно відкладати слухання справи і надавати сторонам строк для примирення.
Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.
У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно письмової заяви відповідача після розірвання шлюбу вона бажає надалі іменуватися прізвищем «ОСОБА_1».
Керуючись ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстровано 16 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київської області, Україна, актовий запис № 1459.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1, залишити прізвище "ОСОБА_1".
Копію рішення направити сторонам до відома.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Т. О. Малишенко