АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ«ПриватБанк») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 та просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором б/н від 20 березня 2013 року в розмірі 28279 грн. 59 коп., яка включає: заборгованість за кредитом, в сумі 2150 грн. 96 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом, в сумі 21205 грн. 79 коп.; заборгованість за пенею та комісією за прострочене зобов'язання - 3100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 1322 грн. 84 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 20 березня 2013 року ОСОБА_2 підписав заяву № б/н від 20 березня 2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві, свої зобов'язання за договором та угодою позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом, останній в свою чергу не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, представника ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення районного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 20 березня 2013 року складена та підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої ОСОБА_2 підтвердив, що погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6).

Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви (а.с.9), вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності х додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2. вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківськихпослуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

В справі міститься розрахунок заборгованості за договором б/н від 20 березня 2013 року, у відповідності до якого ОСОБА_2 станом на 30 листопада 2016 року має заборгованість перед банком в розмірі 28279 грн. 59 коп., яка включає: заборгованість за кредитом, в сумі 2150 грн. 96 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом, в сумі 21205 грн. 79 коп.; заборгованість за комісією за прострочене зобов'язання, в сумі 3100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 1322 грн. 84 коп. (а.с.4-5).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не надано доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів і Пам'ятки клієнта, що в сукупності із Заявою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг, а також підтвердження факту наявності заборгованості.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України районний суд сприяє всебічному і об'єктивному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Піддавши сумніву існування між сторонами договірних відносин, суд не дав оцінки змісту долученої до справи анкети-заяви ОСОБА_2, яка містить підпис та дійсність якої відповідачем не спростовано.

Матеріали справи свідчать, що справу розглянуто у відсутність представника ПАТ КБ «ПриватБанк».

Проте, в порушення вимог п. 4 ст. 169 ЦПК України, районний суд не вжив заходів щодо визнання явки представника позивача в судове засідання обов'язковою, не сприяв повному і об'єктивному з'ясуванню обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору й поспішних висновків про недоведеність позову.

За таких обставин, рішення районного суду підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення, враховуючи таке.

У частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підтвердження існування договірних відносин, представником ПАТ КБ «ПриватБанк» в суді апеляційної інстанції було долучено виписку з особового рахунку та фотографію відповідача з кредитною карткою в руках (а.с.72-80).

Згідно положень ст.ст. 634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Дані долученої до справи виписки по картці/рахунку свідчать про те, що ОСОБА_2 активно користувався послугами банку, містить інформацію щодо дати та розміру кредитного ліміту встановленого позичальнику та всі операції зі зняття та погашення заборгованості по кредиту, в тому числі, поповнення номеру мобільного телефону, що належить відповідачу. Проте, на виконання умов кредитного договору останній платіж відповідачем здійснено у березні 2013 року, у зв'язку з чим виникла заборгованість (а.с.74).

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Позивач свої зобов'язання виконав, зворотне відповідачем не спростовано, боржник ж у свою чергу порушив визначені договором зобов'язання, в результаті чого виникла заборгованість.

У частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписавши зазначену заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», був повідомлений про зміст цих Умов та Правил, про що зазначено у самій заяві.

Висновки суду першої інстанції про те, що долучені до позову Умови та Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» відрізняються від змісту відповідних Умов та Правил, розміщених на офіційному сайті www.privatbank.uaПАТ КБ «Приватбанк» у редакції, яка була чинною на момент підписання заяви позичальника, колегія суддів оцінює критично.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 було визнано факт підписання анкети-заяви, а отже, укладання договору.

Не дав суд першої інстанції належної оцінки у зв'язку з цим і поясненням відповідача під час розгляду справи про укладання кредитного договору й отримання у кредит грошових коштів та те, що фінансові операції він здійснював з допомогою банківської картки.

Доказів на спростування наявної в справі виписки про використання наявних на картці грошових коштів до справи не долучено.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, докази, які містяться у справі у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення районного суду, як постановленого з порушенням норм процесуального й матеріального права і ухвалення по справі нового рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 28279 грн. 59 коп., яка включає: заборгованість за кредитом, в сумі 2150грн. 96 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом, в сумі 21205 грн. 79 коп.; заборгованість за комісією за прострочене зобов'язання, в сумі 3100 грн., а також штрафи: штраф (фіксована ставка), в сумі 500 грн.; штраф (процентна складова), в сумі 1322 грн. 84 коп.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ КБ«ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 3360 грн. (1600 + 1760 =3360) (а.с.38, 81).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 28279 грн. 59 коп., яка включає: заборгованість за кредитом, в сумі 2150грн. 96 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом, в сумі 21205 грн. 79 коп.; заборгованість за комісією за прострочене зобов'язання, в сумі 3100 грн., а також штрафи: штраф (фіксована ставка), в сумі 500 грн.; штраф (процентна складова), в сумі 1322 грн. 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, в сумі 3360 грн.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскарженo в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/1874/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7188/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.