Провадження №22-ц/772/3146/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач :Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 рокуСправа № 128/2258/16-цм. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Міхасішина І.В., Якименко М.М.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 10 листопада 2017 року за відсутності сторін у м. Вінниці суддею Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., із складенням його повного тексту 14 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного між сторонами у справі договору без номера від 08 січня 2008 року ОСОБА_2 надано кредитні кошти у розмірі 3 300 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Підписавши заяву на отримання цих кредитних коштів відповідач погодився, що ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

Отримавши у користування кредит, відповідач свої договірні зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 13 квітня 2016 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у загальному розмірі 29 160 грн. 21 коп., з яких: 21 531 грн. 33 коп. - тіло кредиту, 4 767 грн. 75 коп. - відсотки за користування кредитом, 7 210 грн. 04 коп. - пеня, 750 грн. - штраф, а також штрафи: 250 грн. (фіксована складова) та 1 626 грн. 68 коп. (процентна складова).

У зв'язку із порушенням відповідачем грошових зобов'язань, позивач просив стягнути з нього на свою користь вказані суми заборгованості.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог.

Відповідач на апеляційну скаргу подав відзив, зазначивши, що з оскаржуваним позивачем рішенням погоджується, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення без змін.

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на момент розгляд справи судом першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08 січня 2008 року ОСОБА_2 було заповнено та підписано заяву б/н, згідно якої він виявив бажання отримати у позивача кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 3 300 грн. У заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (а.с. 14-48).

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за вказаним кредитним зобов'язанням станом на 13 квітня 2016 року у нього перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 29 160 грн. 21 коп., з яких: 21 531 грн. 33 коп. - тіло кредиту, 4 767 грн. 75 коп. - відсотки за користування кредитом, 7 210 грн. 04 коп. - пеня, 750 грн. - штраф, а також штрафи: 250 грн. (фіксована складова) та 1 626 грн. 68 коп. (процентна складова) (а.с. 12).

15 листопада 2015 року прийнято та 16 листопада 2015 року зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань заяву ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення: 14 липня 2015 року у період часу з 20 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. невідома особа шахрайським шляхом, використовуючи мобільний зв'язок, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_2 у сумі близько 15 000 грн., які знаходились на кредитній картці «ПриватБанк» та грошовими коштами у сумі 400 грн., які знаходились на мобільному рахунку, що підтверджується довідкою від 26 серпня 2016 року № 15859/200/16, виданою т.в.о. начальника відділення ВВП ГУ НП у Вінницькій області Десятником В.В. (а.с. 76).

У цьому кримінальному провадження ОСОБА_2 є потерпілим, що підтверджується наданою йому слідчим СВ Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області Новіковим П.О. відповіддю № 2612/201-17 від 10 березня 2017 року, протоколом допиту в якості потерпілого від 26 липня 2016 року (а.с. 107, 110-111).

Із витягу з кримінального провадження № 0004682 вбачається, що в період часу з 20 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. 14 липня 2015 року невідома особа шахрайським шляхом, використовуючи мобільний зв'язок, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_2 у сумі близько 15 000 грн., які знаходилися на кредитній картці «ПриватБанк» та грошовими коштами в сумі 400 грн., які знаходилися на мобільному рахунку. Сума матеріального збитку становить 15400 грн. (а.с.108, 171).

Згідно відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк», наданої на запит суду, кредитна картка ОСОБА_2 прострочена, термін дії картки до 31 жовтня 2015 року. Кредитна картка не заблокована, звернень клієнта в ПК не виявлено. Списання платежу по телефону 3700 на карту НОМЕР_1, одержувач - ОСОБА_5 (а.с.154 зі звороту).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, керуючись ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. ст. 207, 526, 530, 610, 612, 634, 1054 ЦК України, фактично виходив із того, що позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, оскільки згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості до 14 листопада 2015 року відбувалось користування кредитними коштами, однак заборгованості не існувало, а станом на цю дату заборгованість склала 15 222 грн. 08 коп., що з огляду на викладені вище обставини могло бути наслідком шахрайського використання мобільного зв'язку, внаслідок чого невідома особа заволоділа грошовими коштами ОСОБА_2 у сумі близько 15 000 грн., які знаходилися на кредитній картці «ПриватБанк» та грошовими коштами в сумі 400 грн., які знаходилися на мобільному рахунку. Сума матеріального збитку становить 15400 грн.

Розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений представником банку без зазначення його посади, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

За таких обставин суд дійшов вірного висновку про відмову у позові, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань на те, що ОСОБА_2 не надав суду жодного належного та допустимого доказу, що списання коштів з його карткового рахунку не було ним же і санкціоновано, та не повідомив банк про такий випадок у строк, визначений п. 1.1.2.1.21 Умовами та Правилами надання банківських послуг, з огляду на таке.

Заборгованість за кредитом, яку позивач просив стягнути, виникла у період, коли сталось вказане кримінальне правопорушення, тобто внаслідок проведення операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, що мають ознаки шахрайства.

Зазначені Умови, на які посилається апелянт, не містять підпису відповідача, і позивач у порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на час розгляду справи судом першої інстанції) не довів належними та допустимими доказами те, що саме ці Умови є складовою укладеного договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи був він обізнаний про час, за який мав звернутись із повідомленням про знання грошових коштів з картки.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у постанові від 22 березня 2017 року, прийнятій у справі № 6-2320цс16, який з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України (у редакції на час ухвалення судом рішення) мав враховуватися судом першої інстанції при вирішенні спору.

Крім того, з приєднаних до позовної заяви зазначених Умов та Правил надання банківських послуг, на які позивач посилався як складову частину укладеного між сторонами договору, вбачається, що на час укладення цього договору (08 січня 2008 року) ці Умови та Правила не могли діяти, оскільки вони містять посилання на ліцензію Національного банку України № 22 від 29 липня 2009 року (а.с. 15), а відтак не містять умов укладення між ними договору, тому їхне можна брати до уваги.

На порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на час розгляду справи судом першої інстанції) щодо обов'язку доведення своїх вимог позивачем не доведено, що ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяв несанкціонованому зняттю коштів з рахунку, а також те, що банк вчиняв дії, спрямовані на встановлення фактичних обставин списання коштів з рахунку відповідача, у який спосіб відбулось списання, з використанням яких ресурсів, чи відбулось списання з повідомленням про це на відповідний номер телефону, чи операцію з перерахунку коштів було здійснено з використанням особистих даних відповідача тощо. Про результати службового розслідування за цим фактом позивач також доказів не надав.

Висновок щодо необхідності з'ясування вказаних обставин викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року, прийнятій у справі № 6-71цс15.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий ' О.В. Ковальчук

Судді : І.В. Міхасішин

М.М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 29 грудня 2017 року.