Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Бондаренко Н.В., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,-

в с т а н о в и л а :

22 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування від 20 вересня 1994 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, щодо 1/2 частин житлового будинку в смт. Клевань, вул. Садова, 38, Рівненського р-ну Рівненської області.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що на момент винесення Рівненським районним судом рішення про визнання договору недійсним, власником була ОСОБА_3, а ОСОБА_4 не являлась власником, тому позов повинен був предявлятись до ОСОБА_3, яка на даний час є власником ? спірного будинку.

Посилання ОСОБА_2 в позовній заяві на те, що вона є спадкоємцем після смерті її сина ОСОБА_5, який помер 18 листопада 2014 року, та, що інших спадкоємців немає, не відповідає дійсності, оскільки спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_6

ОСОБА_2 того, судом першої інстанції проігноровано клопотання про застосування строків позовної давності.

Просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року скасувати, та ухвалити нове рішення у справі.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить її відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що онук ОСОБА_5 прийняв спадщину у 1996 році, після смерті діда ОСОБА_7, а позивач після його смерті в 2014 році прийняла спадщину, тому на підставі п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 "Про практику у справах про визнання угод недійсними" має право звертатись з позовом за правом спадкування.

Визнаючи договір дарування недійсним, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 48,58 ЦК УРСР, якими передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 1979 року виділено у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_8 1/2 частину будинку в смт. Клевань, вул. Садова, 38, Рівненського р-ну Рівненської області, інша 1/2 частина - виділена ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Визначено приміщення будинку, та надвірних будівель, що входять до кожної із частин (а.с. 6, 8).

Згідно договору дарування від 14 квітня 1993 року, посвідченого у Клеванській селищній раді, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 подарували зазначену належну їм 1/2 частину будинку за вищезазначеною адресою ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно договору дарування від 20 вересня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Рівненської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 подарувала зазначену 1/2 частину будинку за вказаною адресою ОСОБА_3 На підставі вказаного договору в Рівненському ОБТІ зареєстровано право власності ОСОБА_3 на вказану частину будинку (а.с. 10-11).

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 1996 року задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та визнано недійсним зазначений договір дарування від 14 квітня 1993 року на підставі того, що договір підписано ОСОБА_10 та ОСОБА_9 внаслідок обману, оскільки вказані особи не мали наміру дарувати будинок ОСОБА_1 Рішення суду набрало законної сили 12 березня 1996 року (а.с. 13).

15 травня 1996 року ОСОБА_7 помер (а.с. 14).

Дружина ОСОБА_7 ОСОБА_9 померла раніше 19 квітня 1995 року (а.с. 17).

Згідно заповіту від 25 вересня 1986 року, посвідченого у Клеванській селищній раді, ОСОБА_7 усе належне йому майно і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_5 (а.с. 15).

Із довідки Клеванської селищної ради від 12 лютого 2016 року № 624 встановлено, що ОСОБА_5 постійно проживав разом зі своїм дідом ОСОБА_10 до дня його смерті (15 травня 1996 р.) в смт. Клевань, вул. Садова, буд. 38 (а.с. 16,24).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно матеріалів спадкової справи 14 листопада 1996 року ОСОБА_5 подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини (а.с. 69).

Із повідомлення Рівненської районної державної нотаріальної контори № 3291/02-14 від 23 грудня 2016 р., вбачається, що згідно даних Спадкового реєстру - заведено спадкову справа після смерті ОСОБА_7, який помер 15 травня 1996 року.

ОСОБА_5, помер 18 листопада 2014 року, спадкоємцем після його смерті є ОСОБА_2, яка подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відомості про прийняття спадщини іншими спадкоємцями - відсутні.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Згідно з 58 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Підпунктом е) п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 "Про практику у справах про визнання угод недійсними", передбачено, що при вирішенні питання про визнання угоди недійсною судові необхідно враховувати таке, що визнання угоди недійсною може мати місце і після смерті громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором.

ОСОБА_7 за життя з позовом про визнання спірного договору дарування не дійсним не звертався.

ОСОБА_5, подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, та встановивши обсяг спадкового майна з позовом до суду про визнання спірного договору недійним не звертався.

Згідно ст. 1218 ст. ЦК України 2004 року до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 права звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування не набула.

ОСОБА_2 того, відповідно до п.п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 "Про практику у справах про визнання угод недійсними" визнання угоди недійсною може мати місце і після смерті громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором, проте ОСОБА_7 не був учасником спірного договору.

Таким чином, позовні вимоги є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді :