Справа № 522/8439/16-ц
Провадження №2/522/3773/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

при секретарі: Іскрич В.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_2, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про припинення права на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_2, як законний представник ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3, згідно якої просила:

- припинити право власності ОСОБА_3 на ? частини квартири АДРЕСА_1 та ? квартири № 137 по Фонтанській дорозі, 49/1 у м. Одесі, за умови попереднього внесення вартості цієї частки квартир на депозитний рахунок суду до моменту постановлення рішення в справі.

- визнати право власності ОСОБА_1 на ? квартири № 137 по Фонтанській дорозі, 49/1 у м. Одесі.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є співвласником нерухомого майна, а саме ? частини квартири АДРЕСА_1 та ? квартири № 137 по Фонтанській дорозі, 49/1 у м. Одесі. ОСОБА_3, бабуся позивача, також є співвласником нерухомого майна в тотожних з онуком частках.

Позивач є дитиною-інвалідом, законним представником якого, виступає його мати ОСОБА_2, разом із якою позивач і проживає. ОСОБА_2 також є співвласником нерухомого майна, але в частках ? у кожній із квартир.

На теперішній час сумісне проживання позивача та відповідача є неможливим, оскільки існує повна психологічна несумісність відповідача та матері позивача при будь-яких можливих контактах. Таким чином, спільне користування нерухомим майном позивача та відповідача не є можливим.

У звязку із вищевикладеним та керуючись нормами чинного законодавства України, позивач, законним представником якого, виступає його мати - ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом про припинення частки в спільній квартирі, шляхом грошової компенсації вартості частки, яка належить відповідачу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Відповідно до наданих письмових заперечень, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому посилаючись на те, що на даний час відповідач не має реальної можливості користуватися спірними квартирами. Крім того в жовтні 2017 року справа була повернута до суду з експертної установи без проведення дослідження з вини представника позивача ОСОБА_2, яка перешкоджала огляду експертами квартири та не надала витребувані експертом документи. Тобто за умови, що без огляду експертом спірної квартири неможливо встановити її дійсну вартість та неможливо визначити розмір внеску на депозит суду. Таким чином ОСОБА_2 свідомо не виконує свої зобовязання, зазначені нею в позові, а саме: зобовязання внести відповідну суму на депозитний рахунок суду, розрахувавши її в залежності від результатів експертної оцінки.

Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не зявився, згідно наданої заяви просив розглядати цивільну справу за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши наведені в позові доводи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є співвласником нерухомого майна, а саме ? частини квартири АДРЕСА_1 та ? квартири № 137 по Фонтанській дорозі, 49/1 у м. Одесі. ОСОБА_3, бабуся позивача, також є співвласником нерухомого майна в тотожних з онуком частках.

ОСОБА_1 є дитиною-інвалідом, законним представником якого, виступає його мати ОСОБА_2, разом із якою позивач і проживає. ОСОБА_2 також є співвласником нерухомого майна, але в частках ? у кожній із вищевказаних квартир.

ОСОБА_2 як на підставу позиву, посилається на те, що сумісне проживання позивача та відповідача є неможливим, між ними існує психологічна несумісність, а їх зустрічі матимуть негативний вплив на психологічне становище дитини та будуть для неї джерелом стресу, у звязку із чим спільне користування нерухомим майном позивача та відповідача не є можливим. Дана обставина підтверджується Висновком № 2231 судової психологічної експертизи від 17 липня 2015 року.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року, вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_2 та в квартиру АДРЕСА_3 та зобовязано не чинити перешкоди у користуванні вказаним майном.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року, залишено без змін рішення Приморського районного суд м. Одеси від 18 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти розпоряджатися і користуватися своєю власністю. При цьому власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави.

Згідно із ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав всіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне:

-чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом;

-чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі;

-чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України;

-чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 р. у справі N 6-2925цс15.

Відповідно до п. 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Згідно ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Класифікація речей на подільні та неподільні має правове значення для поділу майна, яке знаходиться в спільній власності та відокремлення певної частки. Рухомі речі можуть бути розділенні між власниками та виділом кожному з них його частки в натурі. Нерухома річ передається одному з власників, який сплачує іншим вартість їх частки, або річ може бути продана, а отримана сума розподіляється між власниками пропорційно частці кожного з них.

Відповідно д ч.2 ст. 183 ЦК України спірні квартири, які належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, є річчю неподільною.

У відповідності до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно з ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Проте, позивачем не було внесено на депозитний рахунок суду вартість ? частини квартири АДРЕСА_1 та ? квартири № 137 по Фонтанській дорозі, 49/1 у м. Одесі.

Крім того, ОСОБА_2 не проведено експертної оцінки реальної вартості спірного майна. Відповідно до повідомлення Одеського науково-дослідницького інституту експертиз Міністерства юстиції України № 5281 від 05.09.2017 року, експертом ОСОБА_2 було заявлено клопотання від 30.03.2017 року і 14.06.2017 року про забезпечення доступу до обєктів, що підлягають дослідженню. Зазначені в клопотаннях дати виїзду експерта на місце 27.04.2017 року і 27.06.2017 року були узгоджені з судом, проте до квартир № 189 по вул. Тіниста 15 і № 137 по вул. Фонтанській дорозі, 49/1 у м. Одесі доступ не був забезпечений.

Таким чином, без огляду експертом спірної квартири неможливо встановити дійсну вартість квартир та увязку із чим неможливо визначити належний розмір внеску на депозит суду. Внесення суми на депозит суду є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку в спільному майні.

Також, суд вважає за доцільне зазначити, що присудження грошової компенсації одному з співвласників замість його частки в праві спільної часткової власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку в спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 13 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що припинення права власності ОСОБА_3 на ? частини квартири АДРЕСА_1 та ? квартири № 137 по Фонтанській дорозі, 49/1 у м. Одесі, може завдати істотної шкоди її правам та законним інтересам. Судом не встановлено обєктивних підстав для позбавлення прав відповідача на володіння, користування та розпорядження своєю власністю та виходячи із засад справедливості та рівності прав співвласників майна, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України «Змагальність сторін» цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Також, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Керуючись: ст. ст. 1,3,4,10,11,15,57,60,61,169,208-209,212-215,218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_2, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про припинення права на частку у спільному майні- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Бойчук А.Ю.