АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 686/9187/17
Проваджння № 22-ц/792/1990/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Кошельника В.М.,

за участю: сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/9187/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2017 року (суддя Мороз В.О.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 05 листопада 2010 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн., для оформлення права власності на земельну ділянку. У січні 2017 року він звернувся до відповідача із вимогою про повернення коштів, які відповідач отримав як позику, однак останній грошові кошти не повернув. З огляду на зазначене, просив суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вважає, що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що отримані кошти ним потрачено в повному обсязі на оформлення права власності на земельну ділянку. Не заслуговують на увагу доводи відповідача, що кошти, які надавалися йому апелянтом є винагородою за вчинення дій, зазначених в розписці.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Мороз В.О. Категорія: 19

Доповідач: Янчук Т.О.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини сторін за своєю юридичною природою не є позиковими, оскільки боргова розписка складена на підтвердження отримання коштів для оформлення права власності на земельну ділянку, не доведено факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів за розпискою в позику, тобто у власність, як це передбачено статтею 1046 ЦК України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом установлено, що 05 листопада 2010 року ОСОБА_2 було написано розписку про отримання від позивача грошових коштів у сумі 20 000 грн., для оформлення права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1. В зазначеній розписці не було обумовлено зобов'язання щодо повернення коштів та строку повернення грошових коштів (а.с. 13).

11 січня 2017 року позивач пред'явив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 20 000 грн. (а.с. 5-7).

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_2 зазначав, що грошові кошти у сумі 20 000 грн. він отримав для оформлення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку в АДРЕСА_1. Право власності на зазначену земельну ділянку ним було оформлено на ОСОБА_1, в подальшому на підставі оформлених документів позивачем зазначену земельну ділянку було продано ОСОБА_4 (а.с.18-27).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, вирішуючи питання про наявність між сторонами договірних зобов'язань, передбачених ст. ст. 1046, 1049, 1050 ЦК України, необхідно дослідити боргову розписку чи договір позики та виявити справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що сам по собі факт написання розписки про отримання грошей не може свідчити про те, що між сторонами укладено договір позики, оскільки видана ОСОБА_2 розписка не містить зобов'язання про повернення коштів, грошові кошти надавалися для оформлення права власності на земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, зводяться до незгоди апелянта з рішенням суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук