Номер провадження: 22-ц/785/5102/17
Номер справи місцевого суду: 495/1554/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу удаваним, переведення прав покупця за договором купівлі-продажу та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2016 року,

встановила:

У березні 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним уточненим позовом, в якому остаточно просив: 1) перевести за договором № 3037/Б купівлі-продажу квартири № 15, яка розташована по вул. Ломоносова, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, укладеним 16 липня 2001 року на Одеській товарній біржі права покупця з ОСОБА_5 на ОСОБА_4; 2) визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру № 15, яка розташована по вул. Ломоносова, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, загальною площею - 60,72 кв. м., житловою площею - 33,9 кв. м..

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що за домовленістю із сином спірна квартира була придбана за договором купівлі-продажу останнім за його гроші. Син зобовязався за першою його вимогою переоформити квартиру на нього. Згодом він дізнався, що колишня дружина сина ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом про поділ квартири.

Укладений на товарній біржі договір купівлі-продажу квартири є удаваним в частині покупця. Справжнім покупцем квартири є він.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2016 р. позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу удаваним, переведення права покупця за договором купівлі-продажу та визнання права власності задоволено.

Переведено за договором № 3037/Б купівлі-продажу квартири №15, яка розташована по вул. Ломоносова у м. Білгород-Дністровському Одеської області, укладеним 16 липня 2001 року на Одеській товарній біржі, права покупця з ОСОБА_5 на ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру №15, яка розташована по вул. Ломоносова у м. Білгород-Дністровському Одеської області, загальною площею - 60,72 кв. м., житловою площею - 33,9 кв. м..

ОСОБА_7, як особа, яка не брала участі у розгляді справи, але вважає, що суд вирішив питання про її права та обовязки, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелента у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали. У судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином.

ОСОБА_4 надав заяву про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що довіреність з його представником розірвана. Враховуючи, що ОСОБА_4 вдруге не зявився у судове засідання, між судовими засіданнями у нього було достатньо часу для того, щоб вирішити питання щодо представництва його інтересів у суді, ОСОБА_4 не позбавлений можливості особисто зявитися у судове засідання, колегія суддів ухвалила розглядати справу за його відсутності.

Інші особи, які беруть участь у розгляді справи, причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам законодавства рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості (а. с. 48 50).

Колегія суддів вважає, що вищевказаних висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 58, 224, 225, 227ЦК УРСР, ст. 23 КпШС України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 27, 31, 33, 60, 61, 179 ЦПК України) права.

Відповідні правовідносини встановлені на підставі наданих та досліджених судом доказів.

Згідно з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2015 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (апелянт) уклали шлюб 20.09.1997 року, який вказаним рішення суду розірвано (а. с. 69).

У позові (а. с. 1 4, 11 - 14) ОСОБА_4 посилається на те, що 16 липня 2001 року на Одеській товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу № 3037/Б, за яким відповідачка ОСОБА_6, яка діяла від імені власників кватири - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, продала, а син позивача - ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 (далі Квартира). Матеріали справи вказаного біржового договору купівлі-продажу квартири не містять, не було його надано і апеляційному суду.

Разом з тим, у справі наявний укладений 15.03.2001 р. у простій письмовій формі договір між ОСОБА_6, діючої від імені власників кватири - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, яка продала, а ОСОБА_5 придбав спірну квартиру (а. с. 16 18).

18 серпня 2001 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 складено передаточний до договору купівлі-продажу (а. с. 19).

Між сторонами виникли правовідносини з договору купівлі-продажу.

За правилами, передбаченими ст. ст. 224, 225, 227 ЦК УРСР, який був чинним станом на 2001 р., за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу майна, крім випадків примусового продажу належить власникові товару.

Договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин.

Статтею 58 ЦК УРСР передбачено, якщо угода здійснена з метою скрити іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, які регулюють угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Частиною 2 ст. 23 КпШС України передбачено, що укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, які потребують обовязкового нотаріального посвідчення, згода іншого з подружжя має бути висловлена письмово.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до вищевказаних положень діючого законодавства та ст. ст. 27, 31 ЦПК України тільки позивач визначає відповідача, підстави та предмет позову.

За клопотанням позивача суд першої інстанції може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України).

Позивач, скориставшись наданими йому правами, предявив позов до ОСОБА_6, яка не є власником квартири, а діяла як представник власників квартири. Апелянт ОСОБА_7, яка на час укладення спірного договору була у шлюбі з ОСОБА_5, до участі у справі не залучена.

Суд першої інстанції не усунув вказані недоліки з використанням положень ст. ст. 33, 119, 120, 122 ЦПК України Таким чином, суд вирішив питання про права та обовязки апелянта без залучення останньої до участі у справі.Апеляційний суд, виходячи з його повноважень, позбавлений цієї можливості (ст. 303 ЦПК України).

Укладеного на Одеській товарній біржі договору купівлі-продажу № 3037/Б ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

З врахуванням вищезазначеного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 необхідно відмовити з вищевказаних підстав.

Доводи апелянта про набуття квартири у шлюбі, незалучення до участі у справі її та власників квартири, помилкове застосування судом норм ЦК, колегія судів не приймає до уваги і не надає їм оцінку, оскільки у позові необхідно відмовити за його необґрунтованістю та субєктним складом.

Таким чином апеляційна скарга є обґрунтованою тільки в частині скасування рішення суду, а тому її слід задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки порушення судом вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу удаваним, переведення прав покупця за договором купівлі-продажу та визнання права власності за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 травня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу удаваним, переведення прав покупця за договором купівлі-продажу та визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3