№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4267/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Семенюк Т.А., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову ПАТ «ВБР» зазначає, що 17 травня 2011 року банком укладено з ОСОБА_3 кредитний договір №ІКСАЗНО.6069.001, за яким позичальнику надано кредит на загальну суму 4 900 грн. зі сплатою 18 % річних за користування кредитними коштами, які він повинен в порядку та на умовах договору повернути банку до 16 травня 2012 року.

Оскільки банком умови кредитного договору виконані в повному обсязі, ОСОБА_3 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, в результат чого має прострочену заборгованість, позивач ПАТ «ВБР» просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 456 грн. 65 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник «Всеукраїнський Банк Розвитку» - КравченкоВ.М. подав апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

В судове засідання представник ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, у зв»язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного..

Судом установлено, що 17 травня 2011 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_3 укладено договір про надання кредиту, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит на споживчі цілі у сумі 4 900 грн. зі сплатою 18 % річних за користування кредитними коштами, який відповідач повинен в порядку та на умовах договору повернути банку в строк до 16 травня 2012 року, (а.с. 30-34).

З доданого ПАТ «ВБР» до позову розрахунку суми заборгованості вбачається, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 09 серпня 2016 року складає - 48 765 гри. 58 коп., з яких 2 479 грн. 11 коп. сума заборгованості за кредитом, 4 192 грн. 72 коп. сума заборгованості за процентами, 73 грн. 50 коп. прострочена заборгованість за процентами по кредиту, 4 116 грн. поточна заборгованість за комісією по кредиту, 37 904 грн. 25 коп. заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором (а.с. 5-29).

Зі змісту довідки ПАТ «ВБР» № 273 від 20 січня 2017 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 17 травня 2011 року станом на 20 січня 2017 року становить 44 991 грн. 14 коп. та складається з нарахованої пені. Заборгованість за тілом кредиту, відсотками та щомісячною комісією відсутня.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті зобов'язання за укладеним з ПАТ «ВБР» кредитним договором, банк має право вимагати стягнення неустойки. Однак враховуючи, що до суду банк звернувся після спливу трьохрічного строку для подання позову про захист порушеного права після настання граничного строку виконання відповідачем зобов'язання та подання останнім заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову .

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що за умовами укладеного між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_3 договору, останній зобов»язаний був повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами до 16 травня 2012 року.

Проте, свої зобов»яання своєчасно не виконав, у зв»язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 2 479 грн. 11 коп. за процентами в сумі 4 192 грн. 72 коп., за простроченими процентами в сумі 73 грн. 50 коп. та за комісією в сумі 4 116 грн., яка була сплачена відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції.

На 20 січня 2017 року залишилася не сплаченою нарахована пеня в сумі 44991 грн.14 коп.

Відповідно до ст..6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами ( ч.2 ст.6 ЦК України).

За змістом ч.3 цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов»язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором ( правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі № 6-1824цс15 від 24 лютого 2016 року).

Установлено, що пунктом 8.6 кредитного договору сторони домовились, що строк позовної давності до вимог за цим договором ( в тому числі щодо стягнення неустойки) становить 10 (десять) років.

Зазначена умова кредитного договору недійсною не визнавалась.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки встановлений законом трирічний строк позовної давності сплив до моменту звернення позивача до суду з позовом, не можна визнати обґрунтованим.

Згідно з п.2.4 кредитного договору сторони визначили, що періодом сплати кредиту, комісії та відсотків є період з 1-го по 10-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно наявного у справі розрахунку заборгованості пеня за прострочені відсотки нараховувалась банком, починаючи з червня 2011 року ( а.с.5-29) і станом на 20 січня 2017 року складає 44991 грн.14 коп., право на яку з урахуванням визначеного сторонами договору строку позовної давності має позивач. (а.с.71).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що розмір нарахованої банком неустойки значно перевищує заборгованість за кредитом, а також те, що сума заборгованості за кредитом, процентами та комісією сплачена відповідачем в повному обсязі, колегія дійшла висновку про можливість зменшення на підставі ч.3 ст.551 ЦК України розміру неустойки до 2500 грн., що буде відповідати загальним засадам цивільного судочинства, а саме розумності, справедливості.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВсеукраїнськийБанк Розвитку» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» пеню в сумі 2500 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: