У х в а л а

іменем україни

14 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання правочину нікчемним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк»ОСОБА_1(далі - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6,в якому просила суд визнати договір купівлі-продажу нежилих приміщень (в літ. А), загальною площею 171,1 мІ, що складає 16/100 частини від нежилих приміщень, напівпідвалу в будинку, площею 1 043,3 мІ (або 18/100 від нежилих приміщень в будинку, площею 941, 4 мІ), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 нікчемним.

Позивач посилався на те, що 12 серпня 2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк»та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого ПАТ «КБ «Актив-Банк» відчужило, а ОСОБА_6 придбав зазначені вище нежилі приміщення. Продаж нерухомого майна вчинено за 4 345 159 грн 17 коп., що згідно офіційного курсу Національного банку України склало 338 778 доларів США. Позивач зазначив, що повна сума коштів за придбане нерухоме майно на рахунок банку не надходила, покупцем було сплачено лише суму податку на додану вартість від ціни договору у розмірі 724 193 грн 20 коп., зазначена сума вартості нерухомого майна є заниженою та не відповідає балансовій вартості.

Постановою Правління Національного банку України від 12 червня 2014 року № 349/БТ «Про віднесення ПАТ «КБ «Актив-Банк» до категорії проблемних» ПАТ «КБ «Актив-Банк» було заборонено здійснювати будь-яке відчуження будівель і споруд ПАТ «КБ «Актив-Банк» без погодження з Національним банком України. Укладення вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна було вчинено за відсутності згоди Національного банку України та/або куратора ПАТ «КБ «Актив-Банк». Посилаючись на те, що вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12 серпня 2014 року вчинений неплатоспроможним банком, а тому відповідно до ч. 2 ст. 215, ст. 216 ЦК України, пунктів 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) повинен бути визнаний нікчемним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволеннючастково.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

А змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на садах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 12 червня 2014 року № 349/БТ «Про віднесення ПАТ «КБ «Актив-Банк» до категорії проблемних» останньому заборонено здійснювати відчуження належних банку будівель і споруд без погодження з НБУ.

12 серпня 2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого ПАТ «КБ «Актив-Банк» відчужило, а ОСОБА_6 придбав нежитлові приміщення (в літ. А), загальною площею 171,1 мІ, що складає 16/100 частини від нежилих приміщень, напівпідвалу в будинку, площею 1043,3 мІ (або 18/100 від нежилих приміщень в будинку, площею 941, 4 мІ), що знаходяться за адресою: вул. Лисенка, 1 у м. Києві.

Продаж нерухомого майна вчинено за 4 345 159 грн 17 коп., що згідно офіційного курсу Національного банку України склало 338 778 доларів США.

12 серпня 2014 року ОСОБА_6 частково здійснив оплату придбаних приміщень в сумі 724 193 грн 20 коп. без ПДВ.

12 серпня 2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_7, яка є вкладником банку за договором строкового вкладу у сумі 400 000 доларів США «Актив прибутковий» від 31 січня 2014 року, укладено договір поруки, за яким остання поручилась перед ПАТ «КБ «Актив-Банк» за виконання покупцем договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12 серпня 2014 року.

13 серпня 2014 року ПАТ «КБ «Актив-Банк» здійснило договірне списання з рахунку ФесенкоС.І. коштів у сумі 285 315доларів США у рахунок сплати частини коштів за договором купівлі-продажу від 12 серпня 2014 року.

02 вересня 2014 року постановою Правління НБУ № 545 ПАТ КБ «Актив-Банк» віднесений до категорії неплатоспроможних банків.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичнихосіб від 02 вересня 2014 року № 79 розпочата процедура виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком натри місяці з 03 вересня 2014 року по 03 грудня 2014 року включно.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах:

1. адміністративне регулювання:

1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності;

2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків;

3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру;

4) нагляд за діяльністю банків;

5) надання рекомендацій щодо діяльності банків.

Згідно зі ст. 75 названого Закону Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних зпідстав, передбачених вказаною статтею та з підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Національний банк України протягом 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних має право прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Національний банк України зобов'язаний не пізніше ніж через 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Отже, віднесення ПАТ КБ «Актив-Банк» до категорії проблемного не вводило до нього тимчасової адміністрації, але обмежувало певні види діяльності, передбачені у постанові Правління НБУ від 12 червня 2014 року №349/БТ, що було невідомо і не могло бути відомо контрагентам банку.

Однак, суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув, а суд апеляційної інстанції цю помилку не виправив, застосувавши до діяльності банку, який визнано проблемним, норми, що регулюють діяльність банку, до якого введено тимчасову адміністрацію, при тому, що як правове регулювання, так і обсяг повноважень вказаних категорій банків є різним.

Позивачем було зазначено декілька підстав визнання угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 12 серпня 2014 року недійсною: відсутність погодження куратора НБУ на укладення такої угоди, визначення ціни договору нижче на 26,95% за ринкову вартість предмета договору, проведення розрахункових операцій за вкладними (депозитними) рахунками.

Суди першої та апеляційної інстанції правильно зазначили, що чинним Законом України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено нікчемною угоди по відчуженню майна проблемним банком, оскільки відповідно до ч. 2. ст. 15 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Жодної норми права, яка би передбачала недійсність правочину, вчиненого проблемним банком без згоди куратора від НБУ позивачем не наведено.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про нікчемність правочину, договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 12 серпня 2014 року ПАТ КБ «Актив-Банк» не ґрунтується на законі.

Так само суд апеляційної інстанції не перевірив наявність законодавчо встановлених негативних наслідків у вигляді визнання правочину нікчемним у разі порушення проблемним банком вимоги про нездійснення списання коштів з депозитного рахунку.

Разом з тим, відповідно до постанови Правління НБУ від 12 червня 2014 року не передбачалася заборона списання грошових коштів з депозитних рахунків фізичних осіб.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», врегульовано питання санкцій, які має право застосовувати НБУ до проблемного банка у разі невиконання ним обмежень та приписів, встановлених Правлінням НБУ для проблемного банкуу разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать:

1) письмове застереження;

2) скликання загальних зборів учасників, ради банку, правління банку;

3) укладення письмової угоди з банком, за якою банк чи визначена угодою особа зобов'язується вжити заходів для усунення порушень, поліпшення фінансового стану банку, підвищення ефективності функціонування та/або адекватності системи управління ризиками тощо;

4) зупинення виплати дивідендів чи розподілу капіталу в будь-якій іншій формі;

5) встановлення для банку підвищених економічних нормативів;

6) підвищення резервів на покриття можливих збитків за кредитами та іншими активами;

7) обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій, у тому числі операцій із пов'язаними з банком особами;

8) заборона надавати бланкові кредити;

9) накладення штрафів;

10) тимчасова, до усунення порушення, заборона використання власником істотної участі у банку права голосу (тимчасова заборона права голосу);

11) тимчасове, до усунення порушення, відсторонення посадової особи банку від посади;

11-1) позбавлення генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій;

12) віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного;

13) відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Таким негативним наслідком для банку-порушника є визнання його неплатоспроможним відповідно до вимог ст.76 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

02 вересня 2014 року НБУ прийнято рішення про введення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Актив-Банк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 вересня 2014 року № 79 розпочата процедура виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03 вересня 2014 року по 03 грудня 2014 року включно.

Саме з 03 вересня 2014 року на діяльність ПАТ КБ «Актив-Банк» поширювалися вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 34 якого Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Відповідно до ч.1 ст. 36 названого Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Тобто, у даному випадку повноваження органів управління ПАТ КБ «Актив-Банк» припинилися саме з 03 вересня 2014 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції на вказану вимогу уваги не звернув і застосував неправильно норму матеріального права.

Відповідно до ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений вичерпний перелік підстав, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Інших підстав для визнання правочинів неплатоспроможного банку нікчемними вказаний закон не передбачає, як не передбачає їх і Закон України «Про банки і банківську діяльність».

Посилання позивача на п. 3 ч. 3 ст. 38 названого закону, як на підставу нікчемності договору від 12 серпня 2014 року спростовано як у мотивувальній частині суду першої інстанції, так і у мотивувальній частині суду апеляційної інстанції, які встановили, що визначення звичайної ціни майна відбувалося з дотриманням вимог чинного законодавства та методики визначення ринкової вартості напівпідвалу і відповідачем не спростовано вказаний висновок та не підтверджено про наявність відчуження майна, за цінами, нижчими звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншимактам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже чинним цивільним законодавством встановлено випадки визнання правочину нікчемним та недійсним.

Чи вказані позивачем підстави, передбачені ст. 215 ЦК України, за яких договір від 12 серпня 2014 року є нікчемним судом апеляційної інстанції не перевірено.

Відтак, не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо невстановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про те, що належним способом захисту порушеного права ПАТ КБ «Актив-Банк» є звернення до суду з позовом про витребування майна, переданого за нікчемним договором.

За змістом положень ст. ст. 317, 319 ЦК власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 ЦК). Тобто витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК, зокрема - чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-2161цс16.

У даному випадку відчужувачем майна був ПАТ КБ «Актив-Банк», позивачем у справі також є ПАТ КБ «Актив-Банк» від імені якого діє Фонд. Тобто відчужувачем і позивачем у справі є власник майна, що унеможливлює застосування такого способу захисту порушеного права, як віндикація.

Таким чином, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343−345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік