Провадження номер 2/741/598/17
Єдиний унікальний номер 741/1514/17
РІШЕННЯ

іменем України

08 грудня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про встановлення факту перебування в зареєстрованому шлюбі, факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на майно. 23 листопада 2017 року позивачі подали до суду уточнену позовну заяву, у якій просили встановити факт перебування в зареєстрованому шлюбі, факт родинних відносин та визнати за ними право власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги та уточнені позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2. Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували право власності на вищевказаний будинок. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 Спадщину після її смерті в силу ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадкоємці першої черги за законом: чоловік ОСОБА_6, дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3, адже вони проживали з померлою на день смерті та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 Після його смерті залишилася спадщина, яка складається із 1/3 частини будинку, яка належала йому як члену колгоспного двору, та 1/9 частини будинку, яку він фактично успадкував після смерті дружини ОСОБА_7 Спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Існують розбіжності в написанні прізвища батьків позивачів, а саме: у свідоцтві про смерть батька його прізвище вказано «ОСОБА_6», а у свідоцтві про одруження батька та матері «ОСОБА_6», що унеможливлює документально підтвердити факт перебування батьків у зареєстрованому шлюбі. Також існують розбіжності в написанні прізвища спадкодавця ОСОБА_7 та спадкоємця ОСОБА_2 Так, у свідоцтві про народження позивача ОСОБА_2 прізвище її матері вказано «ОСОБА_7», а у свідоцтві про смерть спадкодавця її прізвище вказано «ОСОБА_7». У зв'язку з цим неможливо документально підтвердити факт родинних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 Тому позивачі просили встановити факт перебування їх батьків у зареєстрованому шлюбі з 4 травня 1958 року та факт того, що ОСОБА_7 є матір'ю ОСОБА_2 Державний нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті батьків у зв'язку з відсутністю дійсного правовстановлюючого документа на спадкове майно. Також позивач ОСОБА_2 зверталася до центру надання адміністративних послуг, щоб зареєструвати право власності на частину житлового будинку, яка належить їй як учаснику ліквідованого колгоспного двору, але отримала відмову у зв'язку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначати частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору. Саме тому позивачі звернулися до суду та просили судовим рішенням визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/9 частини вищевказаного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, визнати за ОСОБА_2 право власності на 4/9 частини вищевказаного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини вищевказаного житлового будинку у зв'язку з ліквідацією колгоспних дворів, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/9 частини вищевказаного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали уточнені позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позовної заяви та уточненої позовної заяви, та просили суд їх задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_4 підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Представник відповідача направив до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути без участі представника відповідача.

У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_9 дав показання, що він проживає в с. Володькова Дівиця Носівського району та є сусідом родини ОСОБА_6. Свідку достовірно відомо, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі. Від шлюбу вони мали двох дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

У судовому засіданні допитаний як свідок ОСОБА_10 дав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_9.

Вислухавши пояснення позивачів, представника позивачів, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. Зі вступом у дію Закону України «Про власність» власність колгоспних дворів була ліквідована. На момент ліквідації колгоспних дворів, тобто станом на 15 квітня 1991 року у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 689/№1 від 26 квітня 2017 року (а. с. 10).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 як членам колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Однак після ліквідації колгоспних дворів вони офіційно не оформили та не зареєстрували право власності на будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 4).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_7 заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 42). Отже, спадкоємство після її смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 був чоловіком померлої ОСОБА_7 Факт перебування в зареєстрованому шлюбі підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: копією свідоцтва про одруження (а. с. 7), а також показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9, допитаних у судовому засіданні.

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_7 Факт родинних відносин між ними підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_7 (а. с. 4), копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 (а. с. 8), а також показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9, допитаних у судовому засіданні.

Установлення факту перебування в зареєстрованому шлюбі батьків позивачів та факту родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 має для позивачів юридичне значення, адже дозволить їм реалізувати свої спадкові права після смерті батьків. Установити вищевказані факти іншим способом неможливо, тому позовні вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є сином померлої ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 7).

Спадкова справа до майна померлої ОСОБА_7 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 44).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_7 у силу ст. 549 ЦК УРСР прийняли три спадкоємці першої черги за законом, а саме: чоловік ОСОБА_6, дочка ОСОБА_2, син ОСОБА_3, оскільки на день смерті проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради №399/№1 від 15 березня 2017 року (а. с. 11).

Отже, вони успадкували після смерті ОСОБА_7 по 1/9 частини спірного житлового будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 5).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, яким спірний житловий будинок заповідав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частинах кожному, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) ) (а. с. 61-62) та копією заповіту (а. с. 53).

Із копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_6 № 364/2016 (а. с. 49-58) убачається, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті батька, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину після померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на спірний житловий будинок, оскільки відсутній дійсний правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1153/02-31 від 17 липня 2017 року (а. с. 26).

Також у судовому засіданні встановлено, що позивачеві ОСОБА_2 відмовлено в реєстрації права власності на 1/3 частини спірного житлового будинку, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначати частки у праві власності на нерухоме майно, у тому числі й майно колгоспного двору, яке належить його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується копією повідомлення начальника ЦНАП Носівської РДА № 28/13-18 від 12 липня 2017 року (а. с. 27).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 12-14).

Згідно зі звітом про оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 03.07.2017 складає 63278 грн. (а. с. 16-25).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Установити факт, що ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 травня 1958 року.

Установити факт, що ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/9 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1, ринковою вартістю 7030,89 грн., який складається з власне житлового будинку «А», прибудови «а», веранди «а-1», сараю «Б», сараю «б», гаража «Г», сараю «г», погреба «П», вбиральні «У-1», огорожі №4, воріт з хвірткою №5, загальною площею 91,7 кв. м житловою площею 54,4 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 4/9 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1, ринковою вартістю 28123,56 грн., який складається з власне житлового будинку «А», прибудови «а», веранди «а-1», сараю «Б», сараю «б», гаража «Г», сараю «г», погреба «П», вбиральні «У-1», огорожі №4, воріт з хвірткою №5, загальною площею 91,7 кв. м житловою площею 54,4 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з ліквідацією колгоспних дворів право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1, ринковою вартістю 21092,67 грн., який складається з власне житлового будинку «А», прибудови «а», веранди «а-1», сараю «Б», сараю «б», гаража «Г», сараю «г», погреба «П», вбиральні «У-1», огорожі №4, воріт з хвірткою №5, загальною площею 91,7 кв. м житловою площею 54,4 кв. м.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, як спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/9 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1, ринковою вартістю 7030,89 грн., який складається з власне житлового будинку «А», прибудови «а», веранди «а-1», сараю «Б», сараю «б», гаража «Г», сараю «г», погреба «П», вбиральні «У-1», огорожі №4, воріт з хвірткою №5, загальною площею 91,7 кв. м житловою площею 54,4 кв. м.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий