Апеляційний суд Житомирської області
Справа №282/1269/16 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 34 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 04 квітня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначав, що 29 серпня 2014 року близько 12 години 30 хвилин на перехресті автодоріг Кременець Біла Церква та Вільшанка Краснопіль, поблизу с. Краснопіль Чуднівського району Житомирської області, мало місце зіткнення автомобілів: марки «ГАЗ-3307», державний номер НОМЕР_1, власником якого є він, та марки «Chery Eastar», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження, перекинувся, а паливо-мастильні матеріали, які знаходилися у цистерні автомобіля, розлилися.

Вироком Романівського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання.

У звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», просив стягнути на його користь з останньої заподіяну матеріальну шкоду в межах ліміту страхового відшкодування в сумі 50000 грн., а з ОСОБА_3 - 81954 грн. 35 коп. заподіяної матеріальної шкоди, 20000 грн. моральної шкоди, 750 грн. витрат, понесених на проведення експертизи, а також стягнути з відповідачів витрати понесені на правову допомогу.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 04 квітня 2017 року позов задоволено частково. Суд ухвалив стягнути на користь позивача із ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 25602 грн. 60 коп. заподіяної матеріальної шкоди та 551 грн. 20 коп. судових витрат та із ОСОБА_3 6868 грн. 80 коп. вартості транспортного засобу, 13841 грн. 50 коп. заподіяної шкоди за витік паливно-мастильних матеріалів, 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди і 1102 грн. 40 коп. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, де просить його змінити, ухваливши нове рішення, яким 13841 грн. 50 коп. заподіяної шкоди за витік паливно-мастильних матеріалів стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а у решті позовних вимог відмовити.

Він посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_3 6868 грн. 80 коп. вартості транспортного засобу в після аварійному стані не відповідає вимогам ст. 1194 ЦК України та висновку у звіті № 4188/10/14 про оцінку автомобіля, оскільки дану суму вказано, як утилізаційну вартість.

Крім того, позивач в своїй позовній заяві не ставив вимогу про стягнення вартості автомобіля в після аварійному стані. Посилаючись на ст. 28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що неправомірно стягнуто 13841 грн. 50 коп. завданих збитків за витік паливно-мастильних матеріалів, оскільки вказана сума покривається розміром передбаченого страхового відшкодування. Крім того, стягнена моральна шкода не підтверджена доказами її заподіяння.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Частина 3 ст. 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2014 року близько 12 годин 30 хвилин на перехресті автодоріг Кременець Біла Церква та Вільшанка Краснопіль, поблизу с. Краснопіль Чуднівського району Житомирської області, мало місце зіткнення автомобілів: марки «ГАЗ-3307», державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, та марки «Chery Eastar», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 (а.с.3-4).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_2 автомобіль отримав механічні пошкодження, перекинувся, а паливо-мастильні матеріали, які знаходилися у цистерні автомобіля, розлилися.

Вироком Романівського районного суду Житомирської області № 294/733/15-к від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон) потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоровю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до вимог вищевказаного Закону страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1330918, автомобіль НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_3 застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (а.с.5).

Статтею ст. 22 Закону зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір страхового ліміту за шкоду, заподіяну майну потерпілим, складає на одного потерпілого 50000,00 гривень (а.с.5).

Статтею 29 Закону передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно підсумкового результату № 1439/14 від 18.09.2014 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику ГАЗ 3307 державний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вартість відновлювального ремонту складає 90508 грн. 12 коп., ринкова вартість транспортного засобу становить 32471 грн. 40 коп., вартість матеріального збитку складає 32471 грн. 40 коп. (а.с. 103-110).

Згідно звіту № 4188/10/14 про оцінку вказаного автомобіля, складеного 06.10.2014, відновлення транспортного засобу є економічно недоцільним, утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля дорівнює 6868 грн.80 коп. (а.с.98-101).

Згідно звіту № 356 від 30.04.2015 року ТОВ «Експерт Авто» про оцінку автомобіля НОМЕР_4, матеріальний збиток завданий власникові вказаного автомобіля складає 118112 грн. 85 коп. (а.с.76-79).

Згідно з п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Із довідки № 566 від 16.09.14 року виданої управлінням ДСНС у Житомирській області Чуднівський районний сектор вбачається, що 29.08.2014 року на 157 км автотраси Кременець-Біла Церква сталася ДТП за участю бензовоза ГАЗ 3307 д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Чері», внаслідок чого ємність цистерни була пошкоджена та відбувся витік дизельного палива на площі 45 м.кв. (а.с.72).

Згідно акту від 29.08.2014 року вбачається, що ОСОБА_5 29.08.2014 року перевозив пальне автомобілем НОМЕР_5 та потрапив в ДТП, в результаті чого мало місце витік 893 літрів пального (а.с.73).

Видаткова накладна № РН-0000370 від 29.08.2014 року та Товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів № 187 від 29.08.2014 року вказують, що постачальник ПП «Борис» продало одержувачу ПП ОСОБА_2 дизпаливо в кількості 4934 л. за ціною 12,92 грн., всього на суму 76477грн. (а.с.74-75).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Зі змісту заяви про настання страхового випадку вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з вимогою страхового відшкодування (а.с.118-125).

При визначенні суми страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив із наступного розрахунку : 32471 грн. 40 коп. (ринкова вартість транспортного засобу) 6868 грн. 80 грн. (вартість автомобіля в після аварійному стані) = 25602 грн. 60 гривень, та даний розрахунок є вірним, оскільки у відповідності до вимог ст. 30 Закону з відповідача ОСОБА_6 «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача підлягає відшкодуванню не вартість відновлювального ремонту, а різниця між вартістю транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та після неї.

Однак, з висновком суду першої інстанції про відшкодування ОСОБА_3 на користь позивача 6868 грн. 80 коп. вартості транспортного засобу в після аварійному стані та 13841 грн. 50 коп. заподіяної шкоди за витік паливно-мастильних матеріалів, колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, з урахуванням страхової суми, яка становить 50000 грн., суд першої інстанції помилково дійшов висновку про недостатність страхової виплати.

Крім того, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 вимога про стягнення на його користь вартості автомобіля в після аварійному стані останнім не ставилась.

З огляду на вищезазначене, із ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача підлягає стягненню заподіяна матеріальна шкода в розмірі 39444 грн. 10 коп. (25602 грн. 60 гривень + 13841 грн. 50 коп.), а у задоволені позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача матеріальної шкоди слід відмовити.

Посилання представника апелянта ОСОБА_4, що моральна шкода не підтверджена доказами її заподіяння, спростовується матеріалами справи.

Відповідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 даної постанови, суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У п. 9 постанови зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди та задовольняючи позов в цій частині частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в повній мірі не доведено завдання йому в результаті вказаного ДТП моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, які б не давали йому змоги вести звичний ритм життя та продовження звичних життєвих стосунків у суспільстві, а тому висновок про стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн. є обгрунтованим.

Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3 ст. 88 ЦПК України).

Таким чином, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь держави підлягає стягненню 551 грн. 20 коп. судових витрат, а судові витрати в сумі 606 грн. 31 коп., понесені ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги, підлягають компенсуванню за рахунок держави.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, призвело до ухвалення помилкового рішення в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат, що є підставою для його скасування в цій частині і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

У решті рішення суду не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 04 квітня 2017 року в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6) заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 39444 грн. 10 коп.

У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () в дохід держави 551 грн. 20 коп. судових витрат.

Судові витрати в сумі 606 грн. 31 коп., понесені ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: