_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4277/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2017

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Маценко В.В., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому просить суд стягнути з КП «Одесміськелетротранс» суму матеріальної шкоди у розмірі 15212,09 грн., що складається з 3% річних, індексу інфляції від суми, встановленої висновком експертного дослідження №264 від 19.02.2004р. у розмірі 14233,36 грн. з часу ДТП.

Позов вмотивовано тим, що 26.01.2004р. на проспекту Ак.Глушка в м.Одесі сталася ДТП за участю автобуса ПАЗ д/н 00367ОА під керування ОСОБА_2, який знаходився у приватній власності ПП ОСОБА_3 і який уклав договір №17 із КП «Авто-Сервіс», яке, в свою чергу, в подальшому реорганізоване в КП «Одесміськелетротранс», та а/м БМВ д/н 77069ОЕ під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобіля зазнали механічних ушкоджень. Посилаючись на вину водія автобуса ПАЗ, судові рішення у справі та норми ст.533 ЦК України просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність.

Третя особа ОСОБА_2 до суду не явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляджу справи.

Суд вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, встанови наступне.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 19.10.2016р. у даній цивільній справі встановлено, що 26 січня 2004 року на просп. Глушка у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ПАЗ, державний номерний знак 00367ОА, під керуванням ОСОБА_2, із його вини, та автомобіля BMW М3, державний номерний знак 77069ОЕ, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

09 березня 2004 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до експертного дослідження від 19 лютого 2004 року №264, складеного Приватним науково-виробничим підприємством «Екод», розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW М3, державний номерний знак 77069ОЕ, становить 14 233,36 грн., що на момент оцінки дорівнювало 2 670 доларам США.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2006 року, ухваленим у справі № 2-780/2006 року, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_5 та встановлено факт знаходження ОСОБА_2 у трудових відносинах із ОСОБА_3; стягнуто з останнього 14 233,36 грн. на відшкодування майнової шкоди та 3 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, стягнуто також судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2006 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2006 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2011 року, задоволено частково позов ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 14 233,36 грн. на відшкодування майнової шкоди.

23 травня 2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2011 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2013 року відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2012 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2013 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 14 233,36 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн.

22 січня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2012 року та справу направлено до апеляційного суду Одеської області на новий розгляд.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2013 року та відмовлено ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_5М.) в задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (правонаступник ОСОБА_3Л.) про відшкодування матеріальної шкоди. При цьому установлено, що належним відповідачем у справі є КП «Одесміськелектротранс» - правонаступник КП «Авто-Сервіс».

Вказаним рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди джерелом підвищеної небезпеки під час виконання трудових (службових) обов'язків і автобус ПАЗ, державний номерний знак 00367ОА, під керуванням ОСОБА_2 здійснював перевезення пасажирів у міському сполученні автомобільним транспортом за маршрутом № 191.

Установлено, що за рішенням тендерного комітету від 26 грудня 2011 року № 8 КП «Авто-Сервіс» стало переможцем конкурсу і згідно з договором від 29 грудня 2001 року №7 уклало договір із Управлінням транспортного комплексу Виконавчого комітету Одеської міської ради та взяло на себе зобов'язання перевозити пасажирів у міському сполученні автомобільним транспортом, зокрема маршрутом № 191.

Таким чином, між КП «Авто-Сервіс» і ОСОБА_3 на підставі договору від 01 січня 2004 року фактично склалися відносини з найму (оренди) транспортного засобу, так як для здійснення своєї ліцензійної діяльності з автобусного перевезення пасажирів КП «Авто-Сервіс» мало право використовувати лише власні або орендовані транспортні засоби.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року встановлено, що п. 2.2.1 договору від 01 січня 2004 року про право підприємця брати на роботу водіїв за згодою із підприємством суперечить ст. ст. 18, 29, 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 2.3.1 договору від 29 грудня 2001 року, укладеного між КП «Авто-Сервіс» і Управлінням, а тому договір від 01 січня 2004 року в цій частині є недійсним.

Також встановлено, що КП «Авто-Сервіс», фактично допустивши до роботи водія ОСОБА_2, належним чином не уклало з ним трудового договору й не надало Управлінню відомостей про водія, а отже КП «Одесміськелектротранс» є неналежним відповідачем.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року, позов задоволено частково, стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь позивача на відшкодування майнової шкоди 56 844,30 грн. та 10 тис. грн. - на відшкодування моральної шкоди, вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 19.10.2016р. у даній цивільній справі вказані судові рішення скасовані, справу передано до суду першої інстанції для нового розгляду.

Позивач подала уточнену позовну заяву, яка прийнята судом, за якою просила суд, на підставі ст.625ч.2 ЦК України, стягнути з відповідача кошти, які обраховує грошовим зобовязанням відповідача яке визначено сумою 14233,36 грн. (матеріальний збиток встановлений висновком експертного дослідження №264 від 19.02.2004р.) , що з урахуванням індексу інфляції з 27.01.2004р. (час ДТП) по 31.07.2016р. (час сплати відповідачем шкоди за судовим рішенням) у сумі 66711,76 грн., та 3% річних за той же період у сумі 5344,63 грн., що разом складає 72056,39 грн. і за мінусом розміру матеріального відшкодування, сплаченого відповідачем за рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24.12.2015р., у сумі 56844,30 грн. (15212,09 грн.).

Однак із вказаними висновками доводами погодитися, виходячи з такого.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Отже, встановлений висновком експертного дослідження №264 від 19.02.2004р. розмір майнової шкоди еквівалентний 2670 доларів США застосовуватись не може, у даному випадку розрахунок шкоди повинен виходити з встановленої висновком суми у гривні у сумі 14233,36.

Щодо інших посилань уточненої позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Отже, відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13).

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди.

Таким чином, враховуючи, що позивач не просить стягнути матеріальну шкоду, яка встановлена висновком експертного дослідження №264 від 19.02.2004р. у розмірі 14233,36 грн., а іншій позовні вимоги, з яких розраховується сума позову - суд вважає безпідставними, то у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.10,11,60,61, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Бескровний Я. В.