АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1607/17 Справа № 175/3838/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Баранніка О.П., Свистунової О.В.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нояк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Грей-Юг» про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

08 вересня 2015 року ПАТ «Західінкомбанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 18 вересня 2007 року між КБ «Західінкомбанк», правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк», та ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» було укладено кредитний договір №1809/07, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3500000,00 грн. на умовах визначених договором зі сплатою 18% річних до 18.09.2010 року. В звязку з неналежним виконанням зобовязань з повернення кредиту, станом на 20.08.2015 року (включно) утворилась заборгованість: по тілу кредиту 570 447,83 грн., по відсоткам 84172,54 грн., 30% за невчасне повернення тіла кредиту 77362,10 грн., 30% за невчасну сплату процентів 11415,18 грн., пеня в розмірі 69985,36 грн. за неповернення тіла кредиту, пеня в розмірі 10326,69 грн. за несплату нарахованих відсотків за період з серпня 2011 по серпень 2014 року, штраф 2% в розмірі 70000,00 грн. Таким чином загальна сума заборгованості становить 893709,70 грн. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором було укладено: договір застави товарів в обороті №1906/07-1 від 02.09.2011 року №2316, укладений між кредитором та ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів»; договір поруки від 02.09.2011 року №2322, укладений між кредитором, позичальником та ОСОБА_2; договір поруки від 02.09.2011 року №2320, укладений між кредитором, позичальником та TOB «Нояк»; договір поруки від 13.09.2011 року №23948, укладений між кредитором, позичальником та TOB «Грей-Юг». Тому позивач просив стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нояк», ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Грей-Юг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» на свою користь заборгованість за кредитним договором №1809/07 від 18.09.2007 року в розмірі 893709,70 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року позовну заяву ПАТ «Західінкомбанк» задоволено у повному обсязі, стягнуто солідарно з ТОВ «Нояк», ОСОБА_2, ТОВ «Грей-Юг», ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» на користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором №1809/07 від 18.09.2007 року в розмірі 893709,70 грн., яка складається з: 570447,83 грн. тіло кредиту, 84172,54 грн. відсотки, 77362,10 грн. 30% за невчасне повернення тіла кредиту, 11415,18 грн. 30% за невчасну сплату процентів, 69985,36 грн. пеня за неповернення тіла кредиту, 10326,69 грн. пеня за несплату нарахованих процентів за період з серпня 2011 по серпень 2014 року, 70000,00 грн. штраф.; стягнуто з ТОВ «Нояк», ОСОБА_2, ТОВ «Грей-Юг», ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» в дохід держави, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто по 3351,41 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 18 вересня 2007 року між ТОВ КБ «Західінкомбанк», правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк», та ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» було укладено кредитний договір №1809/07, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 3500000,00 грн. зі сплатою 18% річних та терміном користування кредитними коштами до 18.09.2010 року (а.с. 13-14 т.1).

Пунктом 3.2.5. кредитного договору сторони погодили, що за порушення строків повернення грошових сум згідно п. 3.2.3 даного договору позичальник зобовязаний додатково до встановленої відсоткової ставки сплачувати кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка буде діяти в період нарахування пені, від суми несплачених грошових сум за кожен день прострочки на рахунок кредитора, що не звільняє позичальника від виконання вимог даного договору.

Відповідно до п. 4.1.6. кредитного договору у випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником умов п. 3.2.7 кредитного договору, кредитор має право стягнути з позичальника штраф в розмірі 2% від суми кредиту, вказаної у п. 1.1. кредитного договору.

Також, пунктом 4.1.7 встановлено, що у разі несвоєчасного повернення кредиту, позичальник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, договір діє до повного погашення суми кредиту, сплати процентів, штрафів, збитків та іншої заборгованості згідно умов даного кредитного договору.

За пунктом 6.11 кредитного договору, зміни у даному кредитному договорі оформляються додатковим договором сторін і є невідємною частиною договору.

Додатковими договорами до кредитного договору №1809/07 від 24.10.2008 року, 11.11.2008 року, 01.09.2009 року, 11.11.2009 року, 02.09.2011 року, укладеними між ТОВ КБ «Західінкомбанк» або ПАТ «Західінкомбанк» та ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів», його сторони погоджували певні зміни до основного договору, зокрема зміну відсоткової ставки, термін користування кредитними коштами, графік погашення кредитних коштів та ін. (а.с. 15, 16, 17, 18, 19-20 т.1).

Зокрема, додатковим договором до кредитного договору №1809/07 від 02.09.2011 року, укладеним між ПАТ «Західінкомбанк» та ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів», погоджено, що термін користування кредитними коштами встановлюється до 31.08.2014 року включно, а в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником будь-якої з умов даного договору до першої письмової вимоги кредитора (п.3 додаткового договору).

Відповідно до п. 4 вказаного вище додаткового договору від 02.09.2011 року, позичальник зобов'язаний повне погашення кредиту здійснити не пізніше ніж 31.08.2014 р., а в разі невиконання (неналежного виконання) умов даного договору - в семиденний строк з дня надіслання кредитором письмової вимоги (а.с. 19 т.1).

Судом першої інстанції також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №1809/07 від 18 вересня 2007 було укладено наступні договори поруки:

-договір поруки від 02.09.2011 року за №2322, посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_3, укладений між кредитором, позичальником та ОСОБА_2 (поручитель) (а.с. 26 т.1);

-договір поруки від 02.09.2011 року за №2320, посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_3, укладений між кредитором, позичальником та TOB «Нояк» (поручитель) (а.с. 27 т.1);

-договір поруки від 13.09.2011 року за №23948, посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_3, укладений між кредитором, позичальником та TOB «Грей-Юг» (поручитель) (а.с. 25 т.1).

Згідно п.1 вищевказаних договорів поруки поручителі зобов'язуються перед кредитором нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання боржником (ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів») умов кредитного договору №1809/07 від 18.09.2007 року, укладеного між кредитором і позичальником.

Відповідно до п. 2 зазначених вище договорів поруки, поручитель приймає на себе зобов'язання при невиконанні боржником зобов'язань перед кредитором в строки та на умовах, що обумовлені кредитним договором та додатковими до нього договорами, погасити кредитну заборгованість в розмірі 2789972,61 грн., нараховані за користування кредитними коштами відсотки в розмірі передбаченому кредитним договором та додатковими до нього договорами, а також неустойку, збитки та інші боргові зобов'язання.

В звязку з неналежним виконання зобовязань за кредитним договором №1809/07 від 18 вересня 2007, станом на 20.08.2015 року, банком нарахована заборгованість в загальному розмірі 893709,70 грн., а саме: тіло кредиту 570447,83 грн., відсотки 84172,54 грн., 30% за невчасне повернення тіла кредиту 77362,10 грн., 30% за невчасну сплату процентів 11415,18 грн., пеня за неповернення тіла кредиту 69985,36 грн., пеня за несплату нарахованих процентів за період з серпня 2011 по серпень 2014 року в розмірі 10326,69 грн., штраф 2% в розмірі 70000,00 грн.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року розяснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що, згідно додаткового договору до кредитного договору №1809/07 від 02.09.2011 року, укладеного між ПАТ «Західінкомбанк» та ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів», погоджено, що термін користування кредитними коштами остаточно встановлено до 31.08.2014 року включно (п.3 додаткового договору); відповідно до п. 4 вказаного вище додаткового договору від 02.09.2011 року, позичальник зобов'язаний повне погашення кредиту здійснити не пізніше ніж 31.08.2014 р., а в разі невиконання (неналежного виконання) умов даного договору - в семиденний строк з дня надіслання кредитором письмової вимоги (а.с. 19 т.1).

Протягом шести місяців з часу настання кінцевого строку виконання умов кредитного договору, 10.02.2015 року позивач направив відповідачам, у тому числі поручителю ОСОБА_4, повідомлення-вимогу за вих. №166-11, де ПАТ «Західінкомбанк» встановлено строк погашення заборгованості в розмірі 756777,48 грн., яка утворилась за кредитним договором №1809/07, до 20.02.2015 року.

Отже, у даному випадку передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк пред»явлення вимоги до поручителя був перерваний направленням ОСОБА_4 вищевказаного повідомлення-вимоги. Однак, враховуючи, що дії, які б свідчили про визнання боргу ОСОБА_2 чи іншими боржниками після отримання повідомлення-вимоги за вих. №166-11 вчинені не були, що стверджується представленою банком випискою з особового рахунку (а.с. 23 40 у т. 2), 21.02.2015 року перебіг передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку пред»явлення вимоги до поручителя розпочався з початку та закінчився 20.08.2015 року (включно).

Виходячи з викладеного, встановивши, що банк звернувся з даним позовом до суду 08 вересня 2015 року, що стверджується відбитком поштового штемпелю на відповідному конверті на а.с. 29 у т. 1; враховуючи, що останній платіж за даним кредитним договором було здійснено у 2014 році, що стверджується представленою банком випискою з особового рахунку (а.с. 23 40 у т. 2), - колегія дійшла висновку, що передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк сплинув 20.08.2015 року (включно), тому у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 необхідно відмовити у повному обсязі саме з наведених підстав припинення поруки.

Разом з цим, відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Отже у справі, яка переглядається, районний суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» про стягнення кредитної заборгованості до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нояк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Грей-Юг».

Відповідно до положення ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення районного суду в частині позовних вимог ПАТ «Західінкомбанк» до ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів», ТОВ «Нояк», ТОВ «Грей-Юг» про стягнення кредитної заборгованостінеобхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

Також, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України, необхідно роз»яснити ПАТ «Західінкомбанк», що розгляд його позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, заявлених до ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів», ТОВ «Нояк», ТОВ «Грей-Юг», віднесено до юрисдикції господарських судів.

Наведені висновки апеляційного суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена у Постанові від 01.07.2015 року у справі за №6-745цс15, що, згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України, які застосовують відповідні нормативно-правові акти.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору при поданні апеляційної скарги в розмірі 14746,21 грн. (а.с. 205, 217 т.1).

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, враховуючи положення ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 рок скасувати та ухвалити нове рішення.

Провадження в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нояк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Грей-Юг» про стягнення кредитної заборгованості закрити.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 14746 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок шість) грн. 21 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді