АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3126/17 Головуючий 1 інст. Жорняк А.М.
Справа № 622/1433/13-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: про виселення
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 березня 2017 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Олександрівська сільська рада Золочівського району Харківської області про усунення перешкод в розпорядженні, володінні та користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі по тексту ПАТ «Мегабанк») звернулося до суду з вказаним позовом і просило усунути перешкоди при виконанні рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23.01.2013 року шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з житлового будинку, розташованого по вулиці Чадунелі 18 в селі Олександрівка Золочівського району Харківської області зі зняттям з реєстраційного обліку Золочівським районним сектором Державної міграційної служби всі осіб, зареєстрованих в зазначеному житловому будинку.

Вказані вимоги обґрунтовувалися представником позивача посиланням на положення ст.40 Закона України (ЗУ) «Про іпотеку» та на те, що рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 23.01.2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» про звернення стягнення на перодмет іпотеки, яким є зазначений вище житловий будинок.

Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 29.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28.01.2015 року, позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2014 року і ухвала апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2015 року скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення першої і апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції вказував, що суди з огляду на положення ч.4 ст.109 ЖК України позовних вимог не уточнили, на особливості застосування ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України уваги не звернули, не встановили, за рахунок яких коштів було придбано іпотечне майно та чи було воно придбано за рахунок кредиту.(т.1 а.с.236-238).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року змінено ухвалу судді Золочівського районного суду Харківської області від 04.12.2015 року щодо підсудності і передано справу до Дергачівського районного суду Харківської області. (т.1 а.с.255-256)

12 січня 2017 року представник ПАТ «Мегабанк» звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив суд усунути перешкоди при виконанні рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23.01.2013 року шляхом виселення ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_7 з житлового будинку №18 по вул.Чадунелі в с.Олександрівка з наданням відповідачам іншого постійного житла квартири АДРЕСА_1 та зняттям з реєстраційного обліку всіх осіб, які зареєстровані в житловому будинку №18 по вул.Чадунелі в с.Олександрівка Золочівського району Харківської області. (т.2 а.с.65)

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Мегабанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, постановленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник банку посилається на ті ж обставини, про які вказані в позовній заяві, а також на ту обставину, що на запит суду Олександрівський сільський голова повідомив листом № 02-20/459 від 25.08.2016 року про наявність житла, яке може бути надано відповідачам, а саме квартира АДРЕСА_2.

В письмових запереченнях, відповідачі просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення Дергачівського районного суду Харківської області залишити без змін, вказуючи, що за взяті у ПАТ «Мегабанк» 150000 грн. кредитні кошти ОСОБА_3 сплатив 307033,46 грн., повністю погасивши тіло і відсотки за кредитом, однак банк незаконно нарахував штраф і пеню в сумі 62007,04 грн. який виконується з 2013 року, арештував їх автомобіль ГАЗ-31105, чотири земельні ділянки сільськогосподарського призначення, рахунки ОСОБА_3, самовільно зняв з пенсійної картки ОСОБА_8 11020 грн. і продовжує знущатися з їх сімї.

В суді апеляційної інстанції представник банку підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити, а ОСОБА_3, просив відхилити, вказуючи, що вимоги банку безпідставні, що вартості арештованого за ініціативою банку та державного виконавця його автомобіля ГАЗ-31105 більш ніж достатньо для погашення незаконно присудженої йому до сплати суми 62007 грн., однак банк намагається відібрати у них житловий будинок і виселити його і всю його сімю, в тому числі і неповнолітніх онуків, в барак по вул.Залізнична 37 в с.Олександрівка, який не придатний для проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не заперечується, що рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 23.01.2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_3ІВ., ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №27-281П/2008 від 15.04.2008 року, а саме одноквартирний житловий будинок загальною площею 124,4 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м. з надвірними будівлями №18 по вул.Чадунелі в с.Олександрівка Золочівського району Харківської області, який належить відповідачам ОСОБА_3ІВ., ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_9, яка у даній справі позивачем не залучена у якості відповідача, а також на земельну ділянку площею 0,29 га за цією ж адресою, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка належать відповідачу ОСОБА_3, для задоволення вимог ПАТ «Мегабанк» що виникли із кредитного договору №27-281ПВ/2008 від 15.04.2008 року станом на 09.12.2011 року в розмірі 62000 грн., шляхом продажу ПАТ «Мегабанк» від свого імені зазначених предметів іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною, встановленою на підставі оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчою за звичайну ціну на цей вид майна у порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності законних підстав для задоволення позову, зважуючи на ту обставину, що предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, розташований по вул. Чадунелі 18 в с.Олександрівка Золочівського району, придбаний відповідачами не за рахунок отриманих кредитних коштів, іншого житла вони не мають, доказів надання їм у передбаченому законом порядку іншого житлового приміщення, придатного для проживання, позивачем не надано.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно постановлено у відповідності із нормами закону, якими регулюються спірні правовідносини, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ПАТ «Мегабанк» апеляційний суд виходить з такого.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.

Згідно вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає і вирішує цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та заявлених у передбаченому процесуальним законом порядку та доведених сторонами обставин.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Представниками позивача доведено, а відповідачам не спростовано ту обставину, що спір між сторонами виник у звязку з неналежним виконанням відповідача ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором. З метою задоволення своїх майнових інтересів ПАТ «Мегабанк» звернувся з позовами.

23.01.2013 року Золочівський районний суд Харківської області постановив рішення про задоволення позову ПАТ «Мегабанк» про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування, розташовані по вул.Чадунелі 18 в с.Олександрівка Золочівського району, які відповідачами були передані в іпотеку в порядку забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором.

Рішення суду набрало законної сили, але позивачем ПАТ «Мегабанк», який обрав саме такий спосіб захисту, передбачений ст.38 ЗУ «Про іпотеку» як продаж самим банком від свого імені предмету іпотеки будь-якій іншій особі, не виконане.

Крім того, рішенням постійно діючого Третейського суду при асоціації «Слобожанська перспектива» у особі головуючого судді Солодовника О.Д. 29 березня 2012 року задоволено позов ПАТ «Мегабанк» про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №27-281ПВ/2008 від 15.04.2008р. станом на 09.12.2011р. у розмірі 62007,04грн., яка складається з нарахованих та несплачених пролцентів у розмірі 38818,80 грн. та штрафу і пені у розмірі 23188,24 грн. (а.с.35-88).

В порядку виконання вказаного рішення третейського суду Київським районним судом м.Харкова 07.08.2012 року було видано виконавчий лист №2018/6729/2012 про стягнення заборгованості, постановою державного виконавця ВДВС Золочівського РУЮ ОСОБА_10 від 13.09.2012р. відкрито виконавче провадження, а 16.01.2013р. тим же державним виконавцем прийнято постанови про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_3 в межах суми боргу 62007,04. грн. та про оголошення розшуку належного ОСОБА_3 автомобіля ГАЗ 31105-151 д.р.з. АХ 5097АК (т.2 а.с.85-93).

На запит суду, ініційованого представником ПАТ «Мегабанк», Олександрівський сільський голова ОСОБА_11 надіслав листа №02-20/459 від 25.08.2016 року в якому повідомив таку інформацію щодо фондів житла для тимчасового проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, що в комунальній власності Олександрівської сільської ради перебуває квартира АДРЕСА_3, яка знаходиться в задовільному стані, потребує поточного ремонту. (т.2 а.с.45).

Ні позивач, а ні Олександрівська сільська рада, яка за клопотанням позивач залучена судом у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, не надали належних та допустимих даних про рішення компетентного органу місцевого самоврядування щодо надання відповідачам для тимчасового проживання житлового приміщення придатного для проживання в яке їх можливо було б виселити у разі ухвалення судом відповідного рішення про задоволення позову ПАТ «Мегабанк».

Апеляційним судом у порядку, передбаченому ч.4 ст.10 ЦПК України, розяснені були сторонам положення ст.ст.10, 60, 303 ЦПК Ураїни та оголошено перерву з метою надання сторонам можливості виконати свої процесуальні обовязки.

В наступному судовому засіданні відповідач на підтвердження своїх заперечень надав довідку без належного оформлення та фотознімки занедбаного напівзруйнованого приміщення, стверджуючи, що саме туди банк за судовим рішенням намагається виселити його, дружину, сина дочку і двох онуків зі зняттям з реєстраційного обліку, а представник ПАТ «Мегабанк» обмежився посиланням на те, що наданих стороною позивача доказів достатньо для ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Судова колегія приходить до висновку, що ні в суді першої інстанції, а ні в апеляційному суді представниками ПАТ «Мегбанк» не надано належних та допустимих доказів, які б давали підставу для ухвалення рішення про задоволення позову.

Частиною 1ст.40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Порядок виселення із займаного житлового приміщення визначається статтею 109 ЖК УРСР, у частині 1 якої передбачені підстави виселення, а в ч.3 - порядок виселення.

За змістом ч.2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють із жилих приміщень одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють з жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Судом було установлено, що в іпотеку було передано житловий будинок, придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, іншого житла відповідачі не мають і у передбаченому законом порядку (ст.132-1 ЖК України, п.п.2,3 Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою КМУ №422 від 31.03.2004 року) інше житло, яке відповідає санітарним і технічним нормам, їм не надавалося.

Крім того, позивачем не визначено вичерпно коло осіб, які за його позовною вимогою належить виселити за рішенням суду. З матеріалів справи вбачається, що в будинку, який є предметом іпотеки, зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, крім них в ньому проживають четвертий співвласник ОСОБА_9, а також двоє неповнолітніх дітей.

Звертаючись з позовом про «усунення перешкод при виконанні рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23.01.2013р.», позивач, в силу вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, зобовязаний довести шляхом надання суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що він вживав заходи щодо виконання рішення суду, але відповідачі перешкоджали йому продати предмет іпотеки іншій особі, як це зазначено в рішенні суду. Таких доказів позивачем не надано, а матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2