14 грудня 2017 р. м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Домусчі Л.В.,
при секретарі - Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 за участю третіх осіб - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання втративши право користування житлом,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, за участю третьої особи - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 В обґрунтування позову позивач зазначив, що 19.04.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Під час шлюбу в них народилась донька - ОСОБА_3. У подальшому, 24.12.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. На теперішній час у квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проте більше як 6 місяців відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі та не допомагають нести затрати по оплаті житлово-комунальних послуг, а їх реєстрація в квартирі заважає позивачу розпоряджатися нерухомим майном на його розсуд та значно обмежує його законні права.
У судове засідання з'явився позивач, який пояснив, що він з дружиною та донькою проживали в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 недовгий час. Взагалі квартира належала матері та бабусі позивача, мати померла півтора місяця тому. У 2008 році він отримав іншу квартиру, в якій і проживав разом з колишньою дружиною та донькою, але зареєстровані були в квартирі матері. Проте, в 2015 році дружина знайшла собі іншого чоловіка, забрала дитину та поїхала жити в місто Львів, де зараз і проживає з новим чоловіком, їх спільною донькою та дитиною від другого шлюбу. Позивач зазначив, що ніяких речей дружини та дитини в квартирі не залишилося.
У судове засідання не з'явилася відповідачка, була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа не з'явилась в судове засідання, була сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомлялися.
Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового засідання приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
У сторін є спільна донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до інформаційної довідки № 107609691 з Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_5 знаходиться у приватній спільній частковій власності, по 1/2 частки, у ОСОБА_1 та ОСОБА_4.
З довідки з місця проживання про склад сім'ї і реєстрації вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 3 члена сім'ї, а саме: ОСОБА_1 з 1992 року, ОСОБА_2 з 2009 року, ОСОБА_3 з 2009 року.
Місце реєстрації ОСОБА_2 також підтверджується довідкою з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, в якій також зазначається, що ОСОБА_2 12.05.2017 року змінила прізвище на ОСОБА_2, як ОСОБА_2.
Свідок ОСОБА_8, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є сусідкою позивача, яка розповіла, що вона живе в будинку АДРЕСА_2 близько 3-х місяців, потім, з 2008 року, вона ОСОБА_2 не бачила. Зазначила, що в квартирі позивача вона була і в ній знаходяться лише речі покійної матері позивача.
Свідок - ОСОБА_7, яка також є сусідкою ОСОБА_1, пояснила, що проживає по АДРЕСА_2 з 2014 року та є сусідкою позивача, крім позивача та його мами, яка померла восени 2016 року, вона більше нікого в квартирі не бачила. Зазначила, що хто така ОСОБА_2 їй не відомо.
Отже, з урахуванням викладеного, суд вбачає, що посилання позивача на те що, відповідачка з дитиною не проживають у його квартирі вже більше 6 місяців підтверджується показаннями свідків та Актом від 27.10.2017 року про те, що зі слів мешканців АДРЕСА_2 комісія у складі майстрів дільниці № 8 КП ЖКС «Порто-Франківський» підтвердила факт того, що з 2010 року і по даний час ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у квартирі № 33 за вищевказаною адресою.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317,319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює їй перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній на даним місцем реєстрації понад один рік.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.
Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16.
Відповідно до вимог ч.3, ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.
Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.
Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає обґрунтованими посилання позивача як співвласника спірної квартири на ст. 405 ЦК України, оскільки судом встановлено, що відповідачка з дитиною не проживають в спірній квартирі з 2008 року, тобто більше ніж 1 рік.
Тож, враховуючи, що ОСОБА_2 оплату комунальних платежів не здійснює, фактично в квартирі відповідачка з дитиною не проживає більше 1 року, що порушує право власності позивача, оскільки він не може вільно розпоряджатися своїм майном в повній мірі, змушений нести додаткові витрати, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки, визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому тягне за собою визнання ОСОБА_3, яка є неповнолітньою та проживає разом з мамою, такою, що також втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391,405 ЦК України, ст.ст.3,4,10, 11,15, 58, 60, 61, 88 ч.1, ч.4 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.71, 72 ЖК України суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити .
Визнати ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню ОСОБА_3 2008р. народження, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.