РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15331/16-ц

пр. № 2/759/1475/17

08 грудня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсанції,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд припинити право на частку у майні, яка складає ? квартири АДРЕСА_1, із стягненням грошової компенсації зі ОСОБА_2 у сумі 765900 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачу та відповідачу, як колишньому подружжю, належить по ? частині вказаної квартири. Користуватись своєї власністю, вселитись та проживати у квартирі, позивач позбавлений можливості, оскільки відповідач створює перешкоди у вселені у житло, чим порушує майнові права позивача.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у минулих судових засіданнях проти позовних вимог заперечував, надавши заперечення у письмовому вигляді, зазначив, що сума компенсації є завищеною, дійсна ринкова вартість ? частини квартири становить 369134 грн. 00 коп.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2015, у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на ? частину кожному квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

Відповідно до технічного паспорту від 08.10.2013, загальна площа квартити становить 71,3 кв.м., житлова плоаща-41,7 кв.м., квартира складається з трьох кімнат (а.с. 64-65).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2015 зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1, позивача вселено у квартиру (а.с. 16).

За вказаним рішенням суду відкрито виконавче провадження (а.с. 17).

Проте, рішення суду до цього часу не виконано, відповідач продовжує чинити перешкоди позивачу у користуванні його часткою у майні.

Положеннями ч. 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними в своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Таким чином, виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частково власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: 1) чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; 2) чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; 3) чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; 4) чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в своїй постанові від 13.01.2016 у справі № 6-2925цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою до виконання.

Крім того, як роз'яснено у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 № 20, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності-за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи №5619/17-42 від 06.07.2017, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату проведення експертизи, становить 1310000 грн. 00 коп. (а.с. 95). Вартість ? частини квартири становить 655000 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що виділ належної позивачу 1/2 частини квартири є неможливим, спірною квартирою користується лише відповідач, яка не сплачує жодної матеріальної компенсації позивачу за володіння та користування належному останньому частиною квартири. Відповідачем належних та допустимих доказів неможливості виплатити позивачу компенсації вартості ? частини квартири суду надано не було, а тому позовні вимоги щодо виплати відповідачем компенсації у розмірі 655000 грн. 00 коп. грунтується на законних вимогах та підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 364 ЦК України визначено, що право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, з дня отримання позивачем грошової компенсації вартості частки квартири, його право власності на 1/2 частину спірного майна буде припиненим, а до відповідача перейде право власності на цю частину квартири, що належала позивачу.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що обґрунтовані на законі, доведені матеріалами справі та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору як інваліда ІІ групи, судові витрати з відповідача підлягають стягненню в дохід держави.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 183, 319, 356, 358, 364 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсанції задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 врозмірі 655000 грн. (шістсот п'ятдесят п'ять тисяч) 00 коп.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, з дня отримання ОСОБА_1 грошової компенсації.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 6550 грн. (шість тисяч п'ятсот п'ятдесят) 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: