АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/5560/16-ц Головуючий І інстанції - Зуб Г.А.
Провадження № 22ц/790/4960/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Житлової комісії Харківського гарнізону, третя особа: Міністерство оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,-
встановив:
07.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Харківського обласного військового комісаріату, Житлової комісії Харківського гарнізону, у якому просив визнати незаконними дії КЕВ м. Харків про відмову постановки позивача на облік для отримання жилого приміщення для постійного проживання як військовослужбовця запасу, який потребує поліпшення житлових умов; зобов`язати КЕВ м. Харків, Харківський обласний військовий комісаріат та житлову комісію Харківського гарнізону поставити на облік позивача для отримання жилого приміщення для постійного проживання як військовослужбовець запасу, який потребує поліпшення житлових умов; та судові витрати покласти на відповідачів.
В обґрунтування вказаних вимог посилався на те, що 31.07.1972 року позивач був призваний на військову службу, яку проходив в різних військових частинах на офіцерських посадах. У зв`язку з тим, що він проходив військову службу в Демократичній Республіці афганістан, позивачу був присвоєний статус учасника бойових дій. За виконання інтернаціонального боргу в ДРА позивача було нагороджено орденом «За службу Вітчизні в Збройних силах СССР» 3-го ступеня. Військову присягу на вірність України позивач прийняв 12.06.1992 року. Перебуваючи на службі в 119 бойовому вертолітному полку 13ОА Прикарпатського військового округу, Наказом Міністра Оборони України №01216 від 26.06.1993 року позивач був звільнений в запас по п. «З ст. 59 Положення «про проходження військової служби» (за власним бажанням), з правом носіння форменого одягу і направлений для постановки на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 , де на даний час позивач знаходиться на військовому обліку з 08.02.1994 року за списком військовослужбовців звільнених у запас.
Під час проходження служби в Збройних силах України, позивач отримав із фонду МО України двокімнатну квартиру, яка була розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Дану квартиру після звільнення в запас, 23.07.1993 року позивач здав квартирним органам МО України. На теперішній час позивач разом зі своєю сім`єю проживає в АДРЕСА_2 , на житловій площі родичів. Ні позивач, ні члени його родини будь-якою площею не забезпечені. Позивач звернувся до КЕВ м. Харкова щодо зарахування позивача на квартирний облік для отримання жилого приміщення для постійного проживання як військовослужбовець запасу, який потребує поліпшення житлових умов. Позивачу було відмовлено з посиланням на п. 2.16 «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» затвердженої наказом Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року.
ОСОБА_1 вважає таке рішення протиправним, оскільки чинним законодавством України передбачено обов`язок Держави забезпечувати її військовослужбовців, а тим паче ветеранів військової служби, постійним житлом, бо звільнившись у запас позивач здав службове житло квартирним органам МО України, і залишився із своєю родиною незабезпечений ніяким житлом на даний час. Також посилання КЕВ м. Харкова при відмові позивачу в поставленні на чергу для поліпшення умов, на підзаконний акт - Інструкцію, є необґрунтованим, оскільки вона знаходиться в протиріччі з Законом, тому на думку позивача, дане рішення є незаконним та необґрунтованим.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлової комісії Харківського гарнізону про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає рішення незаконним та просить його скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не надав оцінки доказам, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та не сприяв повному і об`єктивному її розгляду.

Вказує, що суд безпідставно вважав позов недоведеним та не прийняв до уваги пояснення, які були надані позивачем та довідки про склад сім`ї, в яких відображено, що він проживає не один, а з родиною, яка складається з трьох осіб, це в свою чергу свідчить, що розмір жилої площі на кожного з члена його родини, значно нижчий ніж це гарантовано діючим законодавством.

Звертає увагу, що судом було проігноровано ті обставини, що будинок в якому він проживає, разом зі своєю родиною, не тільки не відповідає нормам жилої площі, а також не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, оскільки не забезпечений внутрішнім туалетом, каналізацією, гарячою водою, тобто фактично не призначений для постійного проживання.Крім того зазначає, що судом не було враховано, що постановка на квартирний облік не входить до повноважень районних військових комісаріатів.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України, суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивач не є діючим військовослужбовцем, звільнився за власним бажанням у 1993 році, має житлову площу у Харківській області на праві власності, тобто забезпечений майном, тому постановка позивача на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов є таким, що суперечить діючому законодавству. Крім того, до повноважень КЕВ не входить вирішення питання щодо постановки на облік для отримання жилого приміщення для постійного проживання осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а тому не існує підстав для визнання дій відповідача незаконними.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу Міністра оборони України №01216 від 26.06.1993 року позивача звільнено у запас по підпунктом "з" статті 59 Положення про проходження військової служби (за власним бажанням) з направленням для постановки на військовий облік до Орджонікідзевського РВК м.Харкова.

ОСОБА_1 зареєстрований і проживає з сімєю за адресою: АДРЕСА_2 .

З 08.02.1994 року позивач перебуває на квартирному обліку в Орджонікідзевському РВК м.Харкова за списком військовослужбовців звільнених в запас.

15.08.2015 року позивач звертався до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків з заявою про постановку на квартирний облік як особу, яка потребує поліпшення житлових умов.

Листом від 15.09.2015 року №4005 за підписом т.в.о. начальника КЕВ м. Харкова позивачу відмовлено зарахування його в чергу в Харківському гарнізоні на підставі п. 2.16 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року, запропоновано звернутися до виконавчого органу міської ради за місцем проживання на загальних підставах.

Згідно Інформаційної довідки позивач є власником житлового будинку загальною площею 55,4 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Статтею 43 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Згідно ст. 34 Житлового кодексу Української РСР потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

Згідно п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470 (далі по тексту Правила обліку), громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті. Громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, пунктом 29 цих Правил та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Вказаними правилами встановлено мінімальний розмір жилої площі на кожного члена сім`ї у всіх містах та населених пунктах області у розмірі 6 кв.м, а розмір середньої забезпеченості житловою площею на одного проживаючого в містах і населених пунктах області складає 8 кв.м.

Згідно абзаців 1, 7 пункту 1 статті 12, частини 1 статті 23 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечую військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначається Кабінетом Міністрів України.

Фінансове забезпечення витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Механізм забезпечення житловим приміщенням військовослужбовців осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби), окрема Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзвязку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових приміщень, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей врегульовано Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі по тексту Порядок).

Зокрема порядком передбачено, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво, зокрема, Збройними Силами України, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, що надається військовослужбовцям для постійного проживання (пункт 4, абзац другий Порядку).

Відповідно до п. 22-23 Порядку, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. Для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника). До рапорту додаються: довідка з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї; витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги. Інші документи житлова комісія запитує у разі потреби через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян.

Згідно п. 24. Порядку, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Пунктом 30 Порядку, передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Організація забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями також врегульовано Інструкцією, затвердженою наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі по тексту Інструкція ).

Згідно п. 2.1. Інструкції, облік військовослужбовців, осіб звільнених, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у квартирно-експлуатаційних органах, військових частинах та гарнізонах.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що на облік приймаються військовослужбовці, які потребують поліпшення житлових умов і зареєстровані в цьому населеному пункті з дня прийняття рішення житловою комісією військової частини, затвердженого командиром цієї військової частини.

Житлова комісія військової частини наділена повноваженнями приймати рішення щодо: зарахування військовослужбовців на облік, зняття військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; внесення змін до облікових даних військовослужбовців чи осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у зв`язку зі зміною їх сімейного стану, набуття ними права на пільги для отримання житла; погодження розподілу жилої площі, яка надається для постійного проживання; перенесення черговості надання жилого приміщення на рік, якщо військовослужбовець чи особа, звільнена з військової служби, відмовиться від виділеного жилого приміщення, що відповідає встановленим вимогам та розміру; скликання позачергових загальних зборів військовослужбовців і осіб, звільнених з військової служби, у зв`язку з: саморозпуском житлової комісії, оголошенням недовіри та виключенням члена (членів) комісії зі складу житлової комісії; ініціюванням проведення довиборів члена (членів) житлової комісії (п. 8.11.

Пунктом 2.18 Інструкції передбачено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.

Аналіз вказаних норм права свідчить, що до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо постановки на облік для отримання жилого приміщення для постійного проживання осіб, які потребують поліпшення житлових умов. На останнього покладений лише обов`язок вести облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов.

Крім того, матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач володіє на праві приватної власності житловим будинком, а тому його доводи що він має право на поліпшення житлових вимог не знайшли свого підтвердження.

Згідно положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія з урахуванням ч. 1 ст. 308 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.А. Кружиліна