Справа № 314/2947/17
Провадження № 2/314/1224/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 року Вільнянський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на одну шосту частину об'єкту нерухомості

за участю

представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідачів (ОСОБА_2, ОСОБА_4.) ОСОБА_6,

представника відповідача (ОСОБА_3.) ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на одну шосту частину об'єкту нерухомості (уточнений позов а.с. 90-94), в позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її донька ОСОБА_8, яка заповіту не залишила. В першу чергу спадкоємців після померлої належать: позивач ОСОБА_1 - мати померлої, відповідач ОСОБА_4- донька померлої, ОСОБА_2- чоловік померлої. В передбачений законом час позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом. Відповідно до зазначеної заяви, позивач зазначила в ній об'єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, право власності на які було зареєстровано за чоловіком померлої-ОСОБА_2. Але ОСОБА_2 в тайні від позивача, з метою заволодіння належній позивачу частці спадкового майна, продав зазначені об'єкти нерухомості відповідачу ОСОБА_3 Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 вчинив дії відносно чужого майна, що не належить йому на праві власності. Таким чином, позивач вважає, що договори купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна у складі будівель та земельних ділянок укладені між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є нікчемними.

У зв'язку з чим позивач просить суд визнати за позивачем - ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину спадкового майна:

нежитлової будівлі виробничого корпусу, літера «А», площею 590,4 кв.м. з відповідними надвірними господарчими і побутовими будівлями та спорудженнями, а саме:

склад літера «Б», склад літера «Д», льох з шийкою літера «Г», паркани під № 2,3,4,6, водогін № 5 та замощення під цифрою 1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1;

нежитлові будівлі пташнику, літера «З» загальною площею 61,9 кв.м. та намету до нього, літера «К», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1;

земельної ділянки площею 0,4978 га, що становить рілля та земельної ділянки площею 0,2500 га, що становить несільськогосподарські угіддя, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати реєстраційне посвідчення про право власності на зазначене нерухоме майно та земельні ділянки недійсними.

Повернути відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_10 на підставі нікчемності їх угоди купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна та земельних ділянок шляхом двосторонньої реституції в первісний стан.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову в повному обсязі на підставі тих доказів, що надані до матеріалів справи.

Представник відповідача ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_4 та її представник, представник відповідача ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову, просили суд відмовити в його задоволенні на підставі необґрунтованості та відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Суд, вислухавши учасників по справі, їх представників, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, спадкоємцями після смерті якої першої черги за законом є: її мати - позивач ОСОБА_1, дочка - відповідач ОСОБА_4, її чоловік - відповідач ОСОБА_2 (а.с. 34).

Згідно матеріалів спадкової справи щодо померлої ОСОБА_8 з заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк після її смерті звернулися: мати - позивач ОСОБА_1, дочка - відповідач ОСОБА_4, чоловік - відповідач ОСОБА_2 відмовився від спадщини на користь дочки - відповідача ОСОБА_4 (а.с. 44-68).

18.11.2010 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 особисто звернулися до нотаріуса і у своїх письмових, нотаріально посвідчених заявах визнали факт належності відповідачу ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності зазначеного у позовній заяві нерухомого майна та земельних ділянок (а.с. 109, 101).

11.08.2011 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Півняк О.С. щодо посвідчення договорів купівлі-продажу належних йому на праві власності:

нежитлової будівлі виробничого корпусу, літера «А» загальною площею 590,4 кв.м. з відповідними надвірними господарчими і побутовими будівлями та спорудженнями, а саме: склад літера Б, склад літера Д, льох із шийкою літера пг, паркани під № 2,3,4,6, водогін № 5 та замощення під цифрою 1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 09.10.2007 р.

нежитлової будівлі пташнику, літера «З» загальною площею 61,9 кв.м. та намету до нього, літера К, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 09.10.2007 р.

земельної ділянки площею 0,4979 га, що становить рілля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 09.10.2007 р. та державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 25.01.2008 р.

земельної ділянки площею 0,2500 га, що становить несільськогосподарські угіддя, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 09.10.2007 р. та державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 25.01.2008 р.

12.08.2011 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Півняк О.С. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, мотивуючи свою відмову тим, що у січні 2010 року померла його дружина ОСОБА_8, а її чоловік ОСОБА_2. не прийняв спадщину.

Зазначену відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій ОСОБА_2 оскаржив до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 5.09.2011 року по справі № 2-2423/11 за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Півняк О.С. про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визано дії приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Півняк О.С. щодо відмови у посвідченні договорів купівлі-продажу на належні ОСОБА_2 на праві власності об'єкти нерухомого майна та земельні ділянки противоправними та відмінено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 439/01-16 від 12.08.2011 року (а.с. 16-18, 19-21).

14.10.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу : нежитлової будівлі виробничого корпусу, літера «А» загальною площею 590,4 кв.м. з відповідними надвірними господарчими і побутовими будівлями та спорудженнями, а саме:

склад літера Б, склад літера Д, льох із шийкою літера пг, паркани під № 2,3,4,6, водогін № 5 та замощення під цифрою 1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 09.10.2007 р. (а.с. 84);

нежитлової будівлі пташнику, літера «З» загальною площею 61,9 кв.м. та намету до нього, літера К, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 09.10.2007 р. (а.с. 83);

земельної ділянки площею 0,4979 га, що становить рілля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 09.10.2007 р. та державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 25.01.2008 р. (а.с. 82);

земельної ділянки площею 0,2500 га, що становить несільськогосподарські угіддя, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 09.10.2007 р. та державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 25.01.2008 р. (а.с. 81).

Як свідчить зміст рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 5.09.2011 року, ухваленого за результатами розгляду цивільної справі № 2-2423/11 (з позицією якого погодився апеляційний суд Запорізької області у своєму рішенні від 18 серпня 2016 року по справі № 22-ц/778/3486/16) за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Півняк О.С. про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії, рішенням суду було визнано дії приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Півняка О.С. щодо відмови у посвідченні договорів купівлі-продажу на належні позивачу на праві власності об'єкти нерухомого майна (зазначеного у наведеній позовній заяві) противоправними та скасовано постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 439/01-16 від 12.08.2011 року (а.с. 16-18).

Зазначеним рішенням Жовтневий районний суд м. Запоріжжя від 5.09.2011 року по справі № 2-2423/11 встановлено, що жодні підстави, які надають право відмовити у вчиненні нотаріальної дії з посвідчення договорів купівлі-продажу належних позивачу об'єктів нерухомості майна та земельних ділянок у нотаріуса були відсутні. При ухвалені зазначеного рішення судом встановлено, що за період з 1998 року і до часу смерті дружини ОСОБА_2, вони за власні особисті кошти, які не були спільними коштами подружжя, придбали декілька об'єктів нерухомого майна та земельні ділянки, які було зареєстровано окремо на кожного з них, в тому числі це стосується об'єктів нерухомості та земельних ділянок, за нотаріальним посвідченням купівлі-продажу яких ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Півняк О.С.

Також, суд у своєму рішенні зазначив, що після смерті спадкоємця ОСОБА_8 їх спільна з відповідачем ОСОБА_2 донька - ОСОБА_4 та мати померлої - ОСОБА_1 у своїх нотаріально посвідчених заявах підтвердили факт належності позивачу по справі - ОСОБА_2 особистої приватної власності нерухомого майна та земельних ділянок, за посвідченням продажу яких ОСОБА_2 і звернувся до приватного нотаріуса Півняк О.С.

Отже, в даному випадку правових перешкод для відчуження нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_2, не існувало, оскільки дружина ОСОБА_2 померла у 2010 році, а спадкоємці на вказане майно не претендували, про що у листопаді 2010 року подали відповідні нотаріально посвідчені заяви.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто такі обставини є преюдиціальними для суду.

За таких обставин відповідач ОСОБА_2 на достатніх правових підставах уклав вищезазначені договори купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 Цього Кодексу.

Недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику.

Відповідно до положень пунктів 1, 2, та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як вже зазначалось, статтею 215 ЦПК України встановлений чіткий перелік підстав для визнання правочину недійсним, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, а також встановлення недійсності правочину законом (нікчемний правочин).

Відповідно до вимог частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріалами справи встановлено, що предметом договорів купівлі-продажу є нерухоме майно, відтак у силу закону такий договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню, даних про відсутність правових підстав у відповідача ОСОБА_2 на укладення зазначених договорів не встановлено.

Отже, укладені договори купівлі-продажу відповідають зазначеним вимогам закону.

Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не дотримані вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених обставин та відповідно до вище наведених норм права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на одну шосту частину об'єкту нерухомості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

14.12.2017