Номер провадження: 22-ц/785/6383/17
Номер справи місцевого суду: 522/2999/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - органа опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод шляхом встановлення графіку зустрічей з дитиною, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13.06.2017 року,

встановила:

15.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив визначити наступні способи участі у вихованні доньки ОСОБА_6, а саме: кожний вівторок та четвер з 15.00 год. до 20.00 год. за місцем навчання доньки або на території позивача, а також 1-шу та 3-тю неділю місяця з 10.00 год. до 19.00 год.; спільний відпочинок першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; у разі якщо святкові дні припадають на день побачення з донькою або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком; в день побачення з донькою, батько має право забирати доньку з дому/школи особисто.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем з жовтня 2016 року почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки та спілкування з дитиною, яка залишилась проживати з відповідачем, у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13.06.2017 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено ОСОБА_2 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1: кожної першої та третьої неділі щомісячно з 11.00 до 19.00 годин, а у період літніх канікул та святкові дні - за домовленістю батьків ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3.) - що буде сприяти як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У задволені інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо надання органом опіки та піклування письмового висновку щодо розв'язання спору, обов'язковість надання якого у даній категорії справ передбачена ч.4,5 ст. 19 СК України. Крім того зазначив, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції не навів мотивів такого рішення та, обмежуючи принцип повної рівності обох батьків у питанні виховання дитини,фактично виключив можливість участі батька у спілкуванні з дитиною та вихованні дитини, обмеживши можливість батька бачитись з дитиною лише 18-ти днями на рік та встановлюючи можливість зустрічі батька з дитиною у святкові дні та у період літніх канікул виключно за домовленістю батьків суд не врахував напружених відносин між батьками, що унеможливлює домовленість. Суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав правової оцінки тому, що відповідач тривалий час приховувала фактичне місце проживання дитини. Також ОСОБА_2звертає увагу на те, що районний суд у рішенні помилково зазначає, що були вислухані пояснення свідків, оскільки під час судового розгляду справи жодного свідка не викликалося та й не допитувалося. Також суд першої інстанції не врахував доказів, які позитивно характеризують ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції, враховуючи наявність спору між сторонами щодо часів зустрічей з дитиною, та відсутністю відповідного висновку орган опіки та піклування Приморської райадміністрації Одеської міської ради, вважав можливим розглянути справу по суті.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог частин 4 і 5 ст.19, частини 1 ст.158 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі у вихованні дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування. Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, їхнього ставлення до дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи та мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.214 СК України, ч.1 ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі-Закон), Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів міст Києва і Севастополя виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно з вимогами ст. 12 Закону висновок органу опіки та піклування оформляється на бланку держаних адміністрацій районів, районів м. Київа і Севастополя виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад підписується головою або заступником голови та скріплюється печаткою.

Саме до цього зводяться роз'яснення, що міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 року № 20).

Проте, представник органу опіки та піклування участі у справі не приймав, в судові засідання не з'являвся, в матеріалах справи відсутній відповідний висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_6

Суд першої інстанції у порушенні вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вказані положення закону уваги не звернув, не встановив усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, не визначився із характером спірних правовідносин в цій частині та правовою нормою, що підлягає до застосування.

Зазначені обставини мають значення для правильного вирішення справи і є складовою предмета доказування.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами, при цьому сприяла у з'ясуванні обставин по справі тароз'яснювала ОСОБА_2 та його представнику необхідність надання висновку органу опіки та піклування. Однак ОСОБА_2 зазначеного висновку не надав, з клопотанням до суду про його витребування не звертався. Крім того матеріали справи не містять звернення ОСОБА_2 під час розгляду справи у суді першої інстанції з клопотанням про витребування зазначеного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини, рішення районного суду в цій частині на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволені цих вимог позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13.06.2017 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - органа опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод шляхом встановлення графіку зустрічей з дитиною - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева