АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2211/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Троян Т.Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Василенко Л.І.

суддів Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування, Управління земельних ресурсів м. Черкаси та Черкаського району, ОСОБА_8 про скасування рішення міської ради від 05 липня 2005 року № 8-325 та визнання недійсним державного акту від 31 жовтня 2005 року виданого ОСОБА_8 внаслідок помилки, обману, порушення прав інших власників,

в с т а н о в и л а :

22 листопада 2016 р. позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказали, що позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками АДРЕСА_1, а позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - співвласниками АДРЕСА_2.

Рішенням Черкаської міської ради № 8-235 від 05 липня 2005 р. відповідачу ОСОБА_8, який являється співвласником домоволодіння по АДРЕСА_2, надано у власність земельну ділянку та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивачі вважають, що при прийнятті вищевказаного рішення порушені їх права, оскільки станом на 01 січня 2005 р. було відсутнє рішення про надання ОСОБА_8 у користування земельної ділянки, в той час як рішенням Черкаської міської ради від 17 серпня 1999 р. визнано право на володіння земельною ділянкою, на якій стоїть квартира позивачів, проте межі обслуговування прибудинкової території Черкаською міською радою не встановлено, не вирішено питання самозахоплених земель в розмірі 117 кв.м., які позивачі просять після скасування державного акту відповідача ОСОБА_8 перерозподілити між ними; внаслідок помилкових даних в рішенні № 53 від 18 січня 2000 р. в додатку невірно вказаний номер квартири ОСОБА_6, внаслідок чого створюється неможливість їй узаконити самочинне будівництво та у зв'язку із чим відповідач ОСОБА_8 зміщував межу.

Крім того, зазначали, що оскільки на момент виділення земельної ділянки ОСОБА_8 тривав спір, що підтверджується рішенням суду від 19 лютого 2004 р. та рішенням суду від 16 червня 2005 р., а тому передача земель ОСОБА_8 призвела до порушень прав позивачів. Вважають, що державна землевпорядна експертиза №1441 від 07.04.2005 р. не відповідає вимогам Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», тому необхідно призначити комплексну експертизу з цього питання.

Додатково позивач ОСОБА_3 зазначала, що в 1996 р. почала будувати прибудову, а в 2003 р. вказана прибудова була прийнята в експлуатацію, закріплено за її квартирою земельну ділянку 0,0167, з 1997 р. вона сплачує КП ВЖ РЕУ - 5 за комунальні послуги. З огляду на те, що для обслуговування вказаної прибудови позивачу ОСОБА_3 необхідно 13-15 кв.м., тобто 1 метр від її частини прибудови для її обслуговування (облаштування відмостки) від тих 26 кв.м. на які збільшилась ділянка суміжних користувачів по АДРЕСА_2 з 2004 р. внаслідок приватизації, тому необхідно призначити будівельно-технічну експертизу.

В ході судового розгляду ОСОБА_3, яка одночасно є представником ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, доповнила і уточнила позовні вимоги, та просила також виділити для обслуговування земельну ділянку із самозахоплених земель 117 кв.м. та перерозподілити їх між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, призначити комплексну земельну та будівельно-технічну експертизу землевпорядної документації відповідача; скасувати кадастрові номери на земельну ділянку по АДРЕСА_2, як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства та зобов'язати Держгеокадастр внести зміни в документацію. Крім того, просила скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_6 оскільки в її акті помилково вказаний номер квартири, а також у зв'язку із тим, що вона має права на земельну ділянку ОСОБА_8

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 жовтня 2017 р. у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, в якій, посилаючись на порушення норм права просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому послалася на обставини аналогічні тим, що були викладені в позовній заяві та уточненнях, доповненнях до неї. Окремо зазначила, що судом першої інстанції необґрунтовано було відхилено клопотання про призначення комплексної земельно-будівельно технічної експертизи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, яка одночасно є представником ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, представників ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та адвоката Топор І.О., представника Черкаської міської рада та Виконавчого комітету Черкаської міської ради - Житнікову Т.А., перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час розгляду справи не було встановлено порушеного права позивачів то і правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, в редакції чинній на час звернення позивачів до суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Водночас, згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, в редакції чинній на час вирішення спору судом першої інстанції, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, в приведеній редакції, обставини встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній, адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2016 р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, будучи співвласниками АДРЕСА_1, та ОСОБА_6, ОСОБА_7, будучи співвласниками АДРЕСА_2, звернулись в суд з позовом до Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування, Управління земельних ресурсів м. Черкаси та Черкаського району та ОСОБА_8, як власника АДРЕСА_3, про скасування рішення міської ради від 05 липня 2005 року № 8-325 та визнання недійсним державного акту від 31 жовтня 2005 р. виданого ОСОБА_8 внаслідок помилки, обману, порушення прав інших власників. При цьому свої вимоги обґрунтовували тим, що передачею у приватну власність ОСОБА_8 земельної ділянки порушені їхні права, зокрема позивачі, які є співвласниками АДРЕСА_1 не мають підходів до стіни прибудови для її обслуговування, так як межа земельної ділянки ОСОБА_8 проходить по стіні прибудови.

Статтею 2 ЗК України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. При цьому об'єктом земельних відносин є, зокрема, земельні ділянки та права на них.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 ЗК України, згідно з ч. ч. 1, 2 якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначено ст. 121 ЗК України.

Статтею 125 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Згідно ч. 3 ст. 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, являються співвласником квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 квітня 1996 р.

Будинок АДРЕСА_1 є двоповерховим, багатоквартирним та складається з 8 квартир, з яких кв. № 8, на час виникнення спірних правовідносин, перебувала на балансі КП ВЖ РЕУ - 5, правонаступником якого є КП «Соснівська служба утримання будинків», решта квартир приватизована у власність її мешканцями.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17 серпня 1999 р. № 696 «Про впорядкування землеволодінь» по АДРЕСА_1 у спільне користування державному КП ВЖ РЕУ-5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 виділено земельну ділянку загальною площею 1430 кв.м., з них 1000 кв.м. в постійне користування для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і (присадибна ділянка), 430 кв.м. у тимчасове короткострокове користування строком на 1 рік під город без права забудови. (т. 1 а.с. 123)

У свою чергу відповідач ОСОБА_8 являється власником 81/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 на підставі договорів купівлі - продажу від від 21 квітня 1981 р. та 13 вересня 2003 р. (т. 1 а.с. 75, т. 2 а.с. 8, 9)

Іншим співвласником даного домоволодіння являється ОСОБА_6 частка якої у спільному володінні земельною ділянкою складає, відповідно, 19/100 частин.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2004 р. було задоволений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки, усунуто зазначені перешкоди шляхом зобов'язання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знести прибудову та прибрати з відмостки дерево та залізо. (т. 1 а.с. 129)

З матеріалів справи, зокрема, як окремих документів, так і повної копії технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 вбачається наступне. (т. 2 а.с. 175 - 200, т. 3 а.с. 1 - 6)

Так, 26 березня 2004 р. ОСОБА_8 звернувся до виконкому Черкаської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою для передачі у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2. (т. 1 а.с. 99)

Листом від 06 квітня 2004 р. № 3593-2 виконком Черкаської міської ради повідомив ОСОБА_8 про надання згоди на розробку документації із землеустрою. (т. 1 а.с. 100)

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_8 звернувся до землевпорядної організації, яка була вказана у листі виконкому Черкаської міської ради, а саме ТОВ «Геоземпроект» для складання проекту землеустрою.

З акту визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 06 вересня 2004 р., вбачається, що він був підписаний суміжними землекористувачами, зокрема, представником Черкаської міської ради, а також співвласником земельної ділянки - ОСОБА_6. (т. 2 а.с. 4)

Окрім того, в матеріалах справи міститься позитивний висновок державної землевпорядної експертизи від 07 квітня 2005 р., затверджений начальником Черкаського обласного головного управління земельних ресурсів за № 1441. (т. 1 а.с. 103)

За результатами розгляду технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку ОСОБА_8, рішенням 8-ї сесії Черкаської міської ради № 8-325 від 05 липня 2005 р. ОСОБА_8 передано у власність земельну ділянку площею 758 кв.м. по АДРЕСА_2 та 13 кв.м. у спільну сумісну власність з ОСОБА_6 за вказаною адресою. (т. 1 а.с. 82, 83)

Разом з тим матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву від 14.09.2004 р., у відповідності до якої ОСОБА_8 та ОСОБА_6, як суміжні землекористувачі визначили та узгодили розміри земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 згідно плану розподілу земельної ділянки, виконаного ТОВ «Геоземпроект». За даним планом розподілу площа земельної ділянки ОСОБА_8 становить 758 кв.м., ОСОБА_6 - 174 кв.м., у спільній сумісній власності - 13 кв.м., загальна площа земельної ділянки - 945 кв.м. (т. 2 а.с. 11, 12)

Згідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 31.10.2005 р. ОСОБА_8 являється власником земельної ділянки площею 758 кв.м. розташованої по АДРЕСА_2 та у спільної сумісної власності з ОСОБА_6 - 13 кв.м. (т. 1 а.с. 83)

Вказані обставини були встановлені постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2007 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2011 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2014 р. Ухвалою Верховного Суду України від 24 листопада 2016 р. у допуску до провадження Верховного Суду України справи за вказаним позовом відмовлено. (т. 2 а.с. 30 - 34, 41)

Зокрема, вказаною постановою суду першої інстанції від 12 грудня 2007 р. доводи позивача ОСОБА_3 про те, що внаслідок приватизації ОСОБА_8 земельної ділянки порушені її права по землекористуванню та надані нею докази суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, оскільки суміжна з земельною ділянкою, належною ОСОБА_8, земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у спільному користуванні власників квартир даного багатоквартирного будинку, а також КП ВЖ РЕУ-5. Порушень особистих прав позивача ОСОБА_3, як співвласника квартири в багатоквартирному будинку, внаслідок приватизації ОСОБА_8 земельної ділянки по АДРЕСА_2, судом не встановлено.

Також зазначені обставини встановлені і рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29.08.2014 р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 грудня 2015 р. відмовлено ОСОБА_3 у відкриті касаційного провадження на підставі п. 4 ч. 4 ст. 328 ЦПК України. Ухвалою Верховного Суду України від 16 червня 2016 р. у допуску до провадження Верховного Суду України справи за вказаним позовом відмовлено. (т. 2 а.с. 16 - 19, 25 - 26)

Судами вирішувались вимоги і щодо виділення позивачу ОСОБА_3 26 кв.м. самозахоплених земель, на які збільшилась земельна ділянка ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 після обмірів у 2004 р., у порівнянні з обмірами від 1990 р., для обслуговування частини будинку, та виділення 117 кв. м самозахоплених земель домоволодіння по АДРЕСА_2 , які незаконно були надані ОСОБА_8 незважаючи на те, що вона неодноразово просила Черкаську міськраду розглянути дане питання на сесії міськради.

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 серпня 2014 р. у задоволенні вказаних вимог відмовлено. При цьому, як вбачається з мотивувальної частини даного рішення, належних та допустимих доказів того, що мав місце факт самозахоплення ОСОБА_8 26 кв.м. та 117 кв.м. земель суду не було надано та в ході судового розгляду справи не добуто. (т. 2 а.с. 20 - 22)

В ході апеляційного перегляду приведеної справи, в порядку забезпечення доказів, ОСОБА_3 ставилося питання про проведення комплексної земельної та будівельно технічної експертизи. У задоволенні вказаного клопотання ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 серпня 2014 р. було відмовлено. ( т. 2 а.с. 23, 24)

Рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 17 грудня 2003 року № 1028 року «Про затвердження актів прийому в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, літер «А1-1» затверджено акт прийому в експлуатацію житлової добудови літер «А1-1», житловою площею 100,5 кв.м. до квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Крім того, у відповідності до витягу з рішення Черкаської міської ради від 09.04.2009 р. № 4-1041 про передачу громадянам земельних ділянок у власність вбачається, що ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 передано у власність земельну ділянку площею 174 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а земельну ділянку 13,0 кв.м. безоплатно у спільну сумісну власність з гр. ОСОБА_8 При цьому приведеним рішенням, зокрема, п. 1.17.3. визнано таким, що втратив чинність пункт 173 додатку до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.01.2000 р. № 53. (т. 1 а.с. 81)

Згідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 від 25.11.2009 р. ОСОБА_6 являється власником земельної ділянки площею 174 кв.м. розташованої по АДРЕСА_2. (т. 2 а.с. 94)

За Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_3 від 25.11.2009 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності по АДРЕСА_2 належить 13 кв.м. (т. 2 а.с. 93)

Водночас з відповіді Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель, наданої ОСОБА_6 31.07.2009 р. за № І-52, вбачається, що перевірками, які проводились 17.07.2009 р. та 23.07.2009 р. не встановлено факту самовільного зайняття гр.. ОСОБА_8 частини її земельної ділянки. (т. 2 а.с. 5)

Колегія суддів погоджується з висновком зробленим судом першої інстанції про те, що звертаючись до суду з позовом позивачі обґрунтовували свої вимоги тим, що передачею у приватну власність спірної земельної ділянки порушені їх права та, зокрема, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають підходів до стіни прибудови до будинку для її обслуговування, в той же час позивачами не було надано належних допустимих доказів того, що будь-яка частина земельної ділянки, яка їм була виділена або закріплена за будинковолодінням незаконно передана у власність відповідачу ОСОБА_8

Враховуючи зміст позовних вимог позивачів, наявність правових підстав для їх звернення до суду з даним спором, судові рішення, які набрали законної сили, ухвалені за аналогічними спірними правовідносинами, норми матеріального права, які їх регулюють, встановлені судом обставини, зокрема і те, що одні позивачі є співвласниками квартири в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, до якої здійснили прибудову, що і спричинило порушення їхнього права щодо її обслуговування, інші - співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2, які в свою чергу на рівні з відповідачем ОСОБА_8 реалізували своє право на приватизацію належної їм частини земельної ділянки, та з того часу з будь-якими вимогами в судовому порядку щодо порушення саме їхнього права при приватизації землі з боку іншого співвласника не звертались, а об'єднавши свої вимоги з іншими позивачами в позовній заяві не вказують на те, які саме їхні спільні права є порушені, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з приведеними висновками суду першої інстанції.

Оскільки посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення за умов та у випадках, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Головуючий Л.І.Василенко

Судді: О.В.Карпенко

Т.Л.Фетісова