АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/134/17 Номер провадження 22-ц/786/2823/17Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Пилипчук Л.І.

суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

секретар: Філоненко О.В.

за участю представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 вересня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання частково недійсним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання недійсним та скасування пункту 14.2.4 рішення ради від 02.02.2016 року «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці», яким затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для експлуатації та обслуговування цілісного майнового комплексу - автомобільної стоянки по АДРЕСА_1. Оспорюваним пунктом рішення зобов'язано його в місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки: нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 1360 кв.м. за період з дня набуття права на об'єкт нерухомого майна до дня прийняття цього рішення; нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки в розмірі 3% від грошової оцінки землі за період з дня прийняття цього рішення до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки. Вважає таке рішення незаконним, оскільки орендна плата сплачується виключно за наявності діючого договору оренди, до державної реєстрації якого право на орендну плату не виникає.

Рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року позов - задоволено.

Визнано недійсним та скасовано п. 14.2.4 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області ІІІ сесії VII скликання від 02.02.2016 «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці».

Стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволення позову.

Вважає, що відповідно до ч.10 ст.123 ЗК України у рішенні про надання земельної ділянки в користуванняорган місцевого самоврядування має право визначити умови використання земельної ділянки та затвердити їх.

За змістом ст.120 ЗК України обов'язок платності за користування земельною ділянкою виникає у набувача права власності на об'єкт нерухомості саме з дня фактичного правомірного користування земельною ділянкою, оскільки закон не передбачає звільнення землекористувачів від такої оплати ( у вигляді податку чи орендної плати) у разі не оформлення документів, що підтверджують право користування.

Оскільки з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об'єкт, а з ним і обов'язок оплатити фактичне використання земельної ділянки, тому оспорений позивачем пункт рішення Кременчуцької міської ради вважає правомірним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Кременчуцької міської ради від 02.02.2016 «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці» затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для експлуатації та обслуговування цілісного майнового комплексу автомобільної стоянки по АДРЕСА_1, та передано ОСОБА_3, за умови виконання п. 14.2 цього рішення, в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 1360 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_1) для експлуатації та обслуговування цілісного майнового комплексу автомобільної стоянки по АДРЕСА_1. /а.с. 9-10/

Пунктом 14.2.4 цього рішення визначено, що в місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки позивач зобов'язується:

- нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 1360 кв.м. за період з дня набуття права на обєкт нерухомого майна, до дня прийняття цього рішення;

- нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки в розмірі 3% від грошової оцінки землі за період з дня прийняття цього рішення до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що визначення в п.14.2.4 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.02.2016 орендної плати за фактичне використання земельної ділянки за період з дня набуття права на об'єкт нерухомого майна до дня прийняття цього рішення, а також орендної плати за фактичне використання земельної ділянки у розмірі 3% за період з дня прийняття цього рішення до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки, тобто без укладення відповідного договору оренди земельної ділянки та за межами дії цього договору, суперечить вимогам земельного законодавства.

Кременчуцька міська рада Полтавської області, визначивши в п. 14.2.4 рішення від 02.02.2016 розмір і строки внесення орендної плати за фактичне використання земельної ділянки, що відповідно до ст. 15, 21 Закону України "Про оренду землі" є істотними умовами договору оренди землі, фактично підмінила договір оренди земельної ділянки, а отже вийшла за межі своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Такі висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність викладених висновків районного суду, а зводяться до заперечення рішення суду та хибного тлумачення норм права на власну користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. З ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Повноваження органів державної влади та місцевого самоврядування щодо надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачені статтею 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.10 ст. 123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Доводи апеляційної скарги про відповідність вимогам ч.10 ст.123 ЗК України пункту 14.2.4. оспорюваного рішення Кременчуцької міської ради щодо зобов'язання землекористувача ОСОБА_3 нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки від дня набуття права власності на об'єкт нерухомого майна до для прийняття цього рішення, та від останньої дати до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки, - є безпідставними та такими, що не відповідають викладеній нормі земельного права.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форми і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються к договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» та ст.93 ЗК України право оренди землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права (ч.1 ст.125 ЗК України).

Отже, вимагати сплати орендної плати можливо лише за наявності укладеного та зареєстрованого у передбаченому законом порядку договору оренди.

На час ухвалення Кременчуцькою міською радою рішення від 02.02.2016 року договір оренди земельної ділянки між сторонами укладений не був, а тому у ОСОБА_3 не виникло право оренди земельної ділянки та обов'язок сплати орендної плати до укладення відповідного договору та державної реєстрації.

Місцевий суд вірно визначився з характером спірних правовідносин та врахував, що у відповідності до ст..288 Податкового кодексу України Кременчуцька міська рада має лише визначити орендну плату за договором оренди у межах, визначених цим законом., а повноваження щодо контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати орендної плати за земельні ділянки, в тому числі нарахування такої плати за фактичне використання земельної ділянки до укладення договору оренди покладені на органи доходів і зборів і виконуються у спосіб, передбачений Податковим кодексом України (шляхом надсилання податкового повідомлення-рішення).

Отже, прийнявши рішення про нарахування та сплату орендної плати за період від дня набуття позивачем права власності на об'єкт нерухомості до укладення договору оренди земельної ділянки , Кременчуцька міська рада вийшла за межі своїх повноважень, а тому місцевий суд правомірно визнав недійсним та скасував п.14.2.4 рішення від 02.02.2016року.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної карги та залишає рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314 , 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м Кременчука Полтавської області від 21 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -суддя Л.І. Пилипчук

Судді /підписи/ Ю.В. Дряниця

Т.О. Кривчун

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук