У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

Маляренка А.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, та додаткових витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 22 лютого 1997 року по 24 липня 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_6, 1997 року народження, який наданий час досяг повноліття і продовжує навчання у Миколаївському базовому медичному коледжі.

Позивач не має можливості забезпечити навчання сина у навчальному закладі, а відповідач добровільно надавати кошти на навчання відмовляється, хоча має постійне місце роботи де отримує дохід.

Позивач просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_6 аліменти в розмірі 400 грн щомісяця до закінчення останнім навчання та на її користь додаткові витрати на оплату навчання дитини в розмірі Ѕ частини витрат на навчання, що становить 14 200 грн.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 400 грн щомісяця, починаючи з 08 жовтня 2015 року до закінчення останнім навчання, а саме до 30 червня 2016 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року рішення Братського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2015 року в частині відмови у стягненні додаткових витрат на дитину скасовано та в ці частині ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 12 425 грн додаткових витрат на дитину.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено, що з 22 лютого 1997 року по 24 липня 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, та мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На даний час син досяг повноліття і продовжує навчання у Миколаївському базовому медичному коледжі.

Скасовуючи попередню ухвалу апеляційного суду про залишення без змін рішення суду першої інстанції суд касаційної інстанції вказував на те, що відмовляючи у стягненні додаткових витрат, апеляційний суд не звернув увагу на те, що сплата за навчання була здійснена у період з 31 липня 2012 року по 09 липня 2015 року, тобто до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Апеляційним судом установлено, що з 31 липня 2012 року по 09 липня 2015 року, тобто до досягнення дитиною повноліття, позивачем було сплачено кошти за навчання сина на загальну суму 24 850 грн, що підтверджується копіями квитанції та довідкою Миколаївського базового медичного коледжу від 26 квітня 2016 року.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та надавши їм відповідну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог стягнення додаткових витрат на дитину.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.В.Маляренка

О.В.Ступак

О.В.Попович