Справа № 308/1106/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., позивача ОСОБА_1, представника позивача - адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позовну заяву мотивує тим, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 починаючи з 2013 року по сьогодні зневажливо ставляться до ОСОБА_1, порушуючи її право честі та гідності. Так, позивач вказує, що вона - ОСОБА_1 є позивачем та третьою стороною по справах №308/6069/14-ц, №308/2755/14-ц, №308/6766/14-ц, №308/9379/15-ц та ін. При поданні заперечень по вказаним справам, та в залі судових засідань при розгляді справ, відповідачі поширюють відомості, які не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, яка негативно впливає на її імідж, оцінку її ділових та моральних якостей з боку всіх учасників справ, знайомих, сусідів, секретарів, помічників та самих суддів. Свідомо та цілеспрямовано подана, спотворена та долучена до матеріалів справ відповідачами інформація є такою, що не відповідає дійсності та призвела до неправильної трактовки обставин, які були відображені в рішеннях суду від 06.02.2015 року по справам №308/2755/14-ц, №308/14441/13-ц, №308/6069/14-ц та ін., а саме:

- Інформація 1: В рішеннях суду від 06.02.2015 року по справі №308/2755/14-ц та №308/6069/14-ц від 27.08.2015 року, від 17.12.2015 року, основане на заявлених в запереченнях письмово та усно в самих засіданнях, міститься інформація: абзац 4 стор 3 ,справа № 308/2755/14-ц ухвали апеляційного суду від 06.02.2015 р.: «заінтересована особа ОСОБА_4 письмово заперечив... та вказує, зокрема, що з лютого 1985 по січень 1989 ОСОБА_1 -1) проживала однією сім'єю з ОСОБА_6; 2) «... в судовому порядку з ним майно подружжя...». Абзац 4 стор.1 заперечень, справа №308/6069/14-ц «... проживала спільно зі своїм чоловіком, бо вівся судовий процес по розподілу майна...»

Позивач зазначає, що дана інформація спростовується: копією рішення суду від 19.12.1988 року (стор.110 у справі №308/6069/14-ц); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про шлюб (стор.1-одруження, стор.3- внесення змін про розлучення); довідкою Ужгородського міськрайонного суду від 10.09.2014 №308/6521/14-ц.

- Інформація 2: Абзац 1 стор.6 ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2015р по справі№308/6069/14-ц «Відповідач вказує, що... ОСОБА_6 відмовлявся це зробити». Дане свідчення не може вважатись достовірним, оскільки ОСОБА_6 навідь не здогадувався про існування дитини та «відмовлятись це зробити...» не міг апріорі, про що свідчить його позов до ОСОБА_1 «Про оспорювання батьківства та виключення відомостей з актового запису про народження».

Позивач зазначає, що дана інформація підтверджується та спростовується: рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.09.2013 року по справі №308/9890/13-ц, абзац 1 стор.1, а саме: «...Вказує на те, що на момент народження ОСОБА_7, відповідач по справі ОСОБА_1, не перебувала з ним у шлюбі, а також само не перебувала на той час у шлюбі з іншим чоловіком». Абзац 4 стор 3 «Встановити, що ОСОБА_6 не є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1..»; Довідкою Запорізької міської ради від 01.09.2014 року № 9036 про те, що з 29.09 1989 року ОСОБА_6 дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_1; копією трудової книги ОСОБА_6, стор. 10, 11 запис №15 приказ №51 від 01.09.1989 року «Принят художником монументалистом» в Запорожский художественный комбинат.

- Інформація 3: Абзац 4стор.1 заперечень по справі №308/6069/14-ц «...мати позивачки у період з 1985 по 17.10.1991 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 ...». Абзац 7 стор.2 заперечень (стор.51 у справі №308/6069/14-ц) «...шлюб між цими особами був припинений 1991 року...». Абзац 1 стор. 2 по справі №308/6069/14-ц «...неодноразово зверталась до першого чоловіказа нотаріальною посвідченою згодою... Доказами підтвердження ОСОБА_6 свого батьківства ...є відмова від частки у спільній сумісній власності». Абзац 2 стор. 2 по справі № 308/6069/14-ц «...мати позивачки під час розгляду справи про розлучення з ОСОБА_6 мала стосунки з громадянином ОСОБА_8... Мати ...маніпулює нею, та намагається щоразу стверджувати про різних потенційних батьків дитини...(Копії відповідних свідоцтв та заяв додаються)». Абзац 2 стор 1 заяви про доручення доказів по справі №308/6069/14-ц «...мають преюдиційне значення, такі факти, як в період з 1985 року по 17.10.1991 р. ОСОБА_1 ...проживала однією сім'єю з ОСОБА_6...»

Позивач зазначає, що дані свідчення не відповідають дійсності та при цьому використані, як доказ, викрадені у ОСОБА_1 документи і долучені відповідачами до матеріалів декількох справ. Про це свідчить заява на ім'я начальника Ужгородського МВ УМВС від 20.02.2015 р. про викрадення та використання документів та заява про фальшивість доказу судді Домніцького В.В, яка відсутня в матеріалах справи, хоч і була подана належним чином через канцелярію суду.

Позивач зазначає, що вона являється порядною мамою трьох дітей, добросовісно виконує всі обов'язки жінки та навіть більше, вся негативна інформація, розповсюджена про неї, також негативно відображається і на дітях, оскільки вони є частиною сім'ї, суспільства, також громадянами України, чиї права та захист гарантуються Конституцією. На її утриманні та вихованні знаходиться малолітня дитина 2002 року народження, яка переживає більше за всіх і це відображається на її ще не сформованому психологічному стані. Зазначені відомості, які поширюються і на даний момент є негативною інформацією щодо моральних, професійних її якостей, є образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності.

На підставі цього ОСОБА_1 вимагає, щоб вищезазначена інформація була спростована у такий точно спосіб, яким була поширена. Відповідно до статей 21, 28, 32, Конституції України, статей 272, 275, 277, 279, 297, 299 Цивільного кодексу України, статті 47, 48 Закону України «Про інформацію», вона має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які є недоторканими, і для захисту яких має право звернутись із позовом до суду.

Позивач вважає, що поширення зазначеної інформації відповідачами невизначеному колу осіб має на меті опорочення її честі, гідності та ділової репутації. Застосовуючи обман, відповідачі намагаються переконати значну кількість громадян поширюючи про неї неправдиву інформацію. У результаті цілеспрямованих дій відповідачів щодо поширення вищезазначеної недостовірної інформації про позивача, їй було спричинено значну немайнову шкоду внаслідок приниження честі, гідності і ділової репутації серед сусідів, знайомих, кумів, батьків та великому колу невідомих та маловідомих їй людей, ускладнення подальшого активного громадсько-політичного життя, в яких може скластися відповідно неправильне та хибне уявлення про її особу та її морально-етичні та ділові якості як людини. Про те, що зазначена інформація щодо позивача є недостовірною та неправдивою відповідачам було відомо, адже вона не відповідає дійсності, не підтверджується жодними доказами. Обставини наведені в матеріалах справ щодо неї є вигадкою та спотвореною. Така інформація поширена, на переконання позивача, виключно з метою створити негативне ставлення з боку суспільства та оточуючих до неї.

Отже, оскаржувана інформація, яка міститься в вищезазначених справах містить конкретні факти, а також висловлювання, інформацію, що не відповідає дійсності, принижує її честь, гідність і ділову репутацію в громадській думці з точки зору заборони вчинення злочинів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі та підлягає спростуванню. У значної частини громадян, які знайомились із матеріалами справ, великої кількості осіб, які приймали участь або були просто вільними слухачами в судових залах при розгляді цих справ, могла сформуватись негативна думка відносно неї. Позивач зазначає, що розповсюдження такого роду інформації ускладнило її життя. Необхідно зайвий раз переконувати сусідів, друзів та інших осіб у неправдивості даних фактів наведених у позовах, запереченнях, клопотаннях та витребовуваних доказів, яких не існує. Враховуючи великі масштаби розповсюджених інформацій їй потрібно докласти значних зусиль для їх спростування, витрачаючи вільний час, що в свою чергу тягне втрату можливості реалізації її багатьох звичок і бажань. Вона втрачає можливість приділяти втрачений час собі, вихованню дітей, спілкуванню з рідними та друзями.

Таким чином, позивач вважає, що інформація, яка викладена в перерахованих заявах, свідченнях та матеріалах судових справ та позовів має бути визнана судом недостовірною та підлягає спростуванню шляхом відкликання та внесенням змін у вже існуючі рішення, ухвали як помилки та описки, тим же способом, що і недостовірна інформація.

На підставі наведеного, позивач ОСОБА_1 просить:

1) визнати інформацію такою, що є недостовірною та принижує честь, гідність та ділову репутацію, яка міститься в матеріалах цивільних справ №№ 308/2755/ 14-ц, 308/6069/14-ц наступного змісту: 1.1) заінтересована особа ОСОБА_4 письмово заперечив... та вказує, зокрема, що з лютого 1985 по січень 1989 ОСОБА_1 проживала однією сім'єю з ОСОБА_6.» ... в судовому порядку ділила з ним майно подружжя...»; 1.2) «...проживала спільно зі своїм чоловіком, бо вівся судовий процес по розподілу майна...» ; 1.3) «Відповідач вказує, що...ОСОБА_6 відмовлявся це зробити»; 1.4) «...мати позивачки у період з 1985 по 17.10.1991 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 ...»; 1.5) «...шлюб між цими особами був припинений 1991 року...»; 1.6) «...неодноразово зверталась до першого чоловіка за нотаріальною посвідченою згодою... Доказами підтвердження ОСОБА_6 свого батьківства ...є відмова від частки у спільній сумісній власності.»; 1.7) «...мати позивачки під час розгляду справи про розлучення з ОСОБА_6 мала стосунки з громадянином ОСОБА_8... Мати ... маніпулює нею, та намагається щоразу стверджувати про різних потенційних батьків дитини...(Копії відповідних свідоцтв та заяв додаються)»; 1.8) «...мають приюдиційне значення, такі факти,як в період з 1985 року по 17.10.1991 р.ОСОБА_1 ...проживала однією сім'єю з ОСОБА_6...»

2) зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спростувати відомості, які не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 поширені в матеріалах цивільних справ, шляхом відкликання даної інформації через заяви про виправлення помилок та описок тексту в судових рішеннях.

3) Судові витрати покласти на відповідачів.

Відповідачем ОСОБА_3, яка також представляє інтереси відповідача ОСОБА_4, були подані заперечення на вказані позовні вимоги. Вважають, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення з огляду на те, що позивачка просить спростувати інформацію, яка на її думку принижує її честь, гідність та ділову репутацію міститься в Рішеннях (Ухвалах) судів, які набрали законної сили. Вважають, що по суті позовні вимоги ОСОБА_1 є ніщо інше як зміна мотивувальної частини вище зазначених рішень судів, та повторне надання юридичної оцінки доказам, які досліджувались при розгляді цих справ. При цьому, достовірність викладеної інформації досліджувалась судом при розгляді вказаних справ.

Згідно поданої заяви про зміну позовних вимог, позивач остаточно просила, «Визнати такою, що є недостовірною поширену відповідачами під час розгляду цивільних справ №№ 308/2755/14-ц, 308/6069/14-ц наступного змісту:

1. «заінтересована особа ОСОБА_4 письмово заперечив... та вказує ,зокрема, що з лютого 1985 по січень 1989 ОСОБА_1 проживала однією сім'єю з ОСОБА_6,» ... в судовому порядку ділила з ним майно подружжя...»,

2. «... проживала спільно зі своїм чоловіком,бо вівся судовий процес по розподілу майна...»,

3. «Відповідач вказує,що... ОСОБА_6 відмовлявся це зробити»,

4. «...мати позивачки у період з 1985 по 17.10.1991 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 ...»,

5. «.. .шлюб між цими особами був припинений 1991 року...»,

6. «...неодноразово зверталась до першого чоловіка за нотаріальною посвідченою згодою.. .Доказами підтвердження ОСОБА_6 свого батьківства .. .є відмова від частки у спільній сумісній власності.»

7. «...мати позивачки під час розгляду справи про розлучення з ОСОБА_6 мала стосунки з громадянином ОСОБА_8... Мати ...маніпулює нею, та намагається щоразу стверджувати про різних потенційних батьків дитини...(Копії відповідних свідоцтв та заяв додаються)».

8. «...мають приюдиційне значення, такі факти, як в період з 1985 року по 17.10.1991 р. ОСОБА_1 .. .проживала однією сім'єю з ОСОБА_6…»

Та просила стягнути з кожного з відповідачів по 32 000,00 гривень (тридцять дві тисячі 00 копійок), як компенсацію заподіяної моральної шкоди за поширення недостовірної інформації.

Згідно письмових обґрунтувань до позовної заяви, позивач зазначає, що доводи відповідачів на її думку не ґрунтується на фактичних обставинах справи, оскільки позивачка у змінених позовних вимогах просить суд визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачами, та стягнути компенсацію моральної шкоди, що полягає у тривалих душевних зтражданнях, спричиненних систематичним виголошенням у присутності необмеженого кола сторонніх осіб (судді, секретарів судових засідань, редставників сторін, представників інших учасників цивільних справ, свідків) недостовірної інформації з метою опорочити позивачку ОСОБА_1 у очах суспільства, громадськості, працівників суду. Тобто, проголошення ними такої недостовірної інформації не має на меті законний інтерес, тобто не переслідує легальну (законну мету), що кваліфіковано чиним національним законодавством як зловживання правом. Вказуючи, що діючий Цивільний процесуальний кодекс надає статус доказів тільки тим поясненням сторін і їх представників, які оголошені у судовому засіданні, при умові, що сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи, а інші пояснення сторін і їх представників статус доказів не мають. Зазначає, що недобросовісна поведінка учасників справи (виголошення неправдивих відомостей у судовому засіданні) не захищаються законом. Зазначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної або юридичної особи.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі відповідно до викладених у позовній заяві та поясненнях підстав та просили їх задовольнити

Відповідач ОСОБА_3, яка також представляє інтереси відповідача ОСОБА_4, в судовому засіданні позивні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали даної справи, матеріали цивільних справ №308/2755/ 14-ц, 308/6069/14-ц, 308/2941/14-ц, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 11 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 270 ЦК України до особистих немайнових прав особи входять у тому числі право на повагу до гідності і честі та ділової репутації.

Частиною 1 статті 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ст.297 ЦК України кожен має право на повагу гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими, особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема право на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації належить позивачеві.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п.18 постанови Пленуму).

Таким чином позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачає право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Так, статтею 3 цього Кодексу встановлено, загальні засади цивільного законодавства: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частини 1 статті 200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно з роз'ясненнями, даними у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи",вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В абз.4 п. 19 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що викладена ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в заявах, свідченнях та матеріалах судових справ та запереченнях інформація, яка в подальшому була відображена у судових рішеннях по справах, де вона виступала позивачем та третьою особою, є такою, що не відповідає дійсності, порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Так, зокрема: Абзац 4 стор.3 справа № 308/2755/14-ц ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 06.02.2015 р.: «заінтересована особа ОСОБА_4 письмово заперечив... та вказує, зокрема, що з лютого 1985 по січень 1989 ОСОБА_1 -1) проживала однією сім'єю з ОСОБА_6; 2) «... в судовому порядку з ним майно подружжя...»; Абзац 4 стор.1 заперечень, справа №308/6069/14-ц «... проживала спільно зі своїм чоловіком, бо вівся судовий процес по розподілу майна...»; Абзац 1 стор.6 ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2015р по справі№308/6069/14-ц «Відповідач вказує, що... ОСОБА_6 відмовлявся це зробити»; Абзац 4 стор.1 заперечень по справі №308/6069/14-ц «...мати позивачки у період з 1985 по 17.10.1991 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 ...»; Абзац 7 стор.2 заперечень (стор.51 у справі №308/6069/14-ц) «...шлюб між цими особами був припинений 1991 року...»; Абзац 1 стор. 2 по справі №308/6069/14-ц «...неодноразово зверталась до першого чоловіка за нотаріальною посвідченою згодою... Доказами підтвердження ОСОБА_6 свого батьківства ...є відмова від частки у спільній сумісній власності»; Абзац 2 стор. 2 по справі № 308/6069/14-ц «...мати позивачки під час розгляду справи про розлучення з ОСОБА_6 мала стосунки з громадянином ОСОБА_8... Мати ...маніпулює нею, та намагається щоразу стверджувати про різних потенційних батьків дитини...(Копії відповідних свідоцтв та заяв додаються)»; Абзац 2 стор.1 заяви про доручення доказів по справі №308/6069/14-ц «...мають преюдиційне значення, такі факти, як в період з 1985 року по 17.10.1991 р. ОСОБА_1 ...проживала однією сім'єю з ОСОБА_6...»

Відповідно до п. 17.Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК.

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справ та

оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

З матеріалів цивільної справи 308/6069/14-ц вбачається, що ОСОБА_7 як позивач зверталась до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_1, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського МУЮ, про визнання батьківства, з матеріалів цивільної справи 308/2941/14-ц вбачається,що ОСОБА_1 зверталась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи ОСОБА_4 і Відділреєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, а саме про встановлення факту проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в періоди з квітня 1987 р. по березень 1990 р. і з березня 1994 р. по 09.10.1997 року.

Зі змісту тексту ухвали від 06.02.2015 року апеляційного суду Закарпатської області по справі 308/2941/14-ц вбачається, що «заінтересована особа ОСОБА_4 письмово заперечив заяву ОСОБА_1, факти і доводи, якими вона обґрунтовувалася (а.с. 31-34). Так, ОСОБА_4 вважає заяву необґрунтованою, недоведеною, вказує, зокрема, що з лютого 1985 по січень 1989 ОСОБА_1 проживала однією сім'єю з ОСОБА_6, ділила в судовому порядку з ним майно подружжя, а Свідоцтво про розірвання шлюбу одержала лише 17.10.1991. ОСОБА_4 стверджував, що коли дізнався про перебування ОСОБА_1 у шлюбі з іншим чоловіком та про наявність дитини, то розірвав стосунки і почав будувати окреме життя. ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 24.09.1989 до 03.07.1995 (а.с. 35). Зазначає, що в період з квітня 1987 р. по березень 1994 р. сторони не могли перебувати у фактичних шлюбних відносинах. ОСОБА_4 заперечував обґрунтованість заяви і щодо майнових питань. Отже, між сторонами є спір про право, внаслідок чого справа не могла розглядатися за правилами окремого провадження, а до 2004 р. законодавством не передбачалося встановлення судом факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Крім того, ОСОБА_1 не вказала в заяві мети встановлення відповідного факту».

Зі змісту тексту ухвали від 17 грудня 2015 року апеляційного суду Закарпатської області по справі 308/6069/14-ц вбачається, що «Відповідач вказує, що надання ним своєї згоди для відкриття та отримання візи для поїздок дитини за кордон було зумовлено тим, що він з метою фінансового підкріплення і допомоги, в оформленні візових документів, необхідних для виїзду дитини за межі території України, пішов на цей вчинок, як людина, яка виховувала позивача протягом 7 років, у той час як ОСОБА_6 відмовлявся це зробити.»

Тобто, інформація про яку вказує позивач в позовній заяві, була підставою та предметом судового спору.

Відповідні обставини досліджувалися в судовому засіданні.

Крім того, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що під час судового розгляду цивільної справи № 308/6069/14-ц були подані письмові заперечення на позовну заяву про визнання батьківства представником відповідача по справі ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та в таких поясненнях поширила інформацію, яка, на думку позивача, є недостовірною.

Суд критично відноситься до доводів та обґрунтування позивача та її представника щодо поширення відповідачами недостовірної інформації відносно ОСОБА_1, оскільки суд дав оцінку таким обставинам, даний факт був встановлений судом при розгляді згаданих цивільних справ, про що суд прийняв відповідні рішення, які набрали законної сили.

Крім того, згідно поданої заяви до суду, позивач сама вказує, що свідчення відповідача ОСОБА_4 не відповідають дійсності та при цьому використані, як доказ, викрадені у ОСОБА_1 документи і долучені відповідачами до матеріалів декількох справ.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, відповідно до абзаців 1, 2 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до абзацу 4 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак якщо при цьому допускаються образа чи порушення інших захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфіденційної інформації, втручання в приватне життя тощо), то це може тягти за собою відшкодування моральної шкоди. .

Крім того, позивач ОСОБА_1 жодним чином не довела наявність у неї будь-яких фізичних або психологічних страждань, які суттєво вплинули на її особисте або суспільне життя, у зв'язку з постановленням рішень судів першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи, що наведені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, доводи та обґрунтування позивача та її представника спростовуються наявними у справі доказами, які є належними та допустимими, були оцінені судом при розгляді іншої справи, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист честі, гідності, та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

За таких обвини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають, а тому в позові слід відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат, суд вирішує згідно ст. 88 ЦПК України. Згідно квитанції приєднаної до матеріалів справи позивачем при зверненні до суду сплачено 551,20 грн. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено в повному обсязі, на останнього покладено тягар сплати судового збору за розгляд даної цивільної справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.15, 16, 277 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 212, - 215, 218, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.