Номер провадження: 22-ц/785/7173/17
Номер справи місцевого суду: 505/462/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 провизнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила: 1) зобовязати ОСОБА_5 виконати зобовязання за договором купівлі-продажу житлового будинку, який розміщений по вул. Калініна, 70 в м. Котовську Одеської області, визнав цей договір дійсним; 2) визнати за нею право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, загальною площею - 42,7 кв. м., житловою площею - 28,4 кв. м., по вул. Калініна,70 в м. Котовську Одеської області.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що 01.08.2014 р. з відповідачкою було досягнуто домовленостей про придбання житлового будинку по вул. Калініна,70 в м. Котовську Одеської області (далі Житловий будинок), який належить останній на підставі рішення суду. Вона передала за житловий будинок гроші у сумі 28 000 грн., про що відповідачка надала відповідну розписку. В подальшому відповідачка не виконала досягнутих домовленостей з присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, на якій розміщений житловий будинок. Почала вимагати передачі додаткових грошей за земельну ділянку. У звязку з цим вона позбавлена можливості нотаріально оформити договір купівлі-продажу житлового будинку.

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2015 р. визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами та будівлями по вул. Калініна,70 в м. Котовську Одеської області, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_4, право приватної власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями, загальною площею - 42,7 кв. м., житловою площею - 28,4 кв. м., по вул. Калініна,70 в м. Котовську Одеської області.

ОСОБА_6, як особа, яка не брала участі у розгляді справи, але вважає, що суд вирішив питання про його права та обовязки, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявилися. Про судове засідання сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі письмовими доказами підтверджується, що між сторонами була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку. Позивачка виконала свої зобовязання - сплатила вартість житлового будинку, тобто відбулося виконання умов договору. Оформити договір купівлі-продажу нотаріально позивачка позбавлена можливості, оскільки відповідачка відмовляється від оформлення права приватної власності на земельну ділянку під житловим будинком (а. с. 22 22 зворотня сторона).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 41 Конституції України, ст. 334, 357 ЦК України, ст. ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно та їх обтяжень») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України) права. Такими, що не відповідають обставинам справи є висновки суду першої інстанції щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4, дізнавшись, що ОСОБА_5 має намір продати належний їй житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями по вул. Калініна,70 в м. Котовську Одеської області, звернулася до останньої з пропозицію про придбання житлового будинку. Домовившись про ціну, ОСОБА_4 сплатила обумовлену суму грошей, згідно розписки від 01 серпня 2014 року 28 000,00 грн. (а. с. 10). Також була досягнута домовленість про нотаріальне посвідчення договору в майбутньому, після оформлення документів на земельну ділянку, на якому розміщений житловий будинок.

Документи про право приватної власності на земельну ділянку оформлені не були, у звязку з відсутністю остаточних домовленостей щодо ціни відносно земельної ділянки.

Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вищевказаного житлового буднику між сторонами не укладався.

Між сторонами по справі склалися правовідносини щодо купівлі-продажу нерухомого майна, виникнення права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Матеріали справи не містять жодного доказу щодо звернення позивачки до відповідачки з вимогою нотаріального оформлення договору, ухилення останньої від нотаріального посвідчення договору. На ці обставини не посилається ОСОБА_4 у позові. Цих обставин не встановив суд першої інстанції. Не встановлено ці обставини і в апеляційному суді.

Щодо визнання за позивачкою права власності на житловий будинок за рішенням суду колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За правилами, передбаченими ст. ст. 334, 657 ЦК України, право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ст. ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на час виникнення правовідносин між сторонами, державна реєстрація прав на нерухоме майно є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та їх обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, а право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Колегія суддів також приймає до уваги, що ОСОБА_4 у позові посилається на вимагання ОСОБА_5 додаткових грошей (а. с. 3 зворотня сторона, абзац 1-й зверху). Таким чином, сторони не досягли остаточних домовленостей щодо усіх істотних умов договору.

Право власності на житловий будинок за ОСОБА_5 виникло під час перебування її у шлюбі з ОСОБА_6, якого не було залучено до участі у справі. Тому права апелянта ухваленням заочного рішення порушені.

За вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, визнання за позивачкою права власності на житловий будинок не відповідає обставинам справи. Порушивши вищевказані норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що спірний житловий будинок придбано під час його перебування у шлюбі з відповідачкою, його не було залучено до участі у справі, є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 провизнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 провизнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3