АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

22 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 10 квітня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 10.04.2017 року даний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 77 994 гривні майнової шкоди, 12 014 гривень 73 копійки за втрату товарної вартості транспортного засобу, 510 гривень франшизи, 1 000 гривень за проведення експертного дослідження, 2 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, 1 402 гривні 18 копійок судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 5 020 гривень 60 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на незаконність судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права, неналежну оцінку наявних у справі доказів та помилковість висновків суду. Зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про призначення судової експертизи, не взяв до уваги відеозапис ДТП та не урахував, що позивачка доводить розмір матеріального збитку заподіяного під час ДТП сумнівними доказами. Вважає, що висновки суду щодо його вини та відсутності вини позивачки у ДТП без проведення експертизи є неправомірними.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник позивача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 22 серпня 2015 року в селі Петрівське ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку та виконуючи поворот ліворуч з автодороги Київ-Фастів на вул. Петровського, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, при з'їзді на вул. Петровського опинився на смузі зустрічного руху, по якій рухався автомобіль марки «KIA Sportage», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2015 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_1 за ст. 124 КпАП України .

11 листопада 2015 року постановою Апеляційного суду Київської області зазначену постанову про визнання ОСОБА_1 винним у дорожньо-транспортній пригоді залишено без змін.

Отже, висновок суду про те, що ДТП трапилася з вини ОСОБА_1 підтверджується постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка є чинною, і ці обставини в силу ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доведенню.

Тому, неможливо погодитись з доводами апелянта про відсутність його вини у пригоді.

Клопотання відповідача про призначення судової експертизи для встановлення вини водіїв у даній ДТП вирішено судом першої інстанції згідно з положеннями ЦПК України й доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не може взяти до уваги. Законність постанови по адміністративній справі не може перевірятись в порядку цивільного судочинства.

На підтвердження розміру заподіяної пошкодженням автомобіля шкоди позивач посилалася на звіт автотоварознавчого дослідження № 12197 від 22.09.2015 року та Акт здачі-прийому робіт (надання послуг) від 19.11.2015 року, які долучено до матеріалів справи.

Будь-яких доказів на їх спростування відповідач не подав.

А відтак, з врахуванням положень ст. ст. 57, 60, 64 ЦПК України, при визначенні розміру заподіяної шкоди суд міг використовувати ці письмові докази.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

У даному випадку позивач звернулася з позовом до особи,винною у ДТП ,оскільки страхова компанія ПрАТ «СК»Брокбізнес» в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 згідно з полісом № АІ/5343633 від 28.07.2015 року, виплатила їй страхове відшкодування лише у розмірі 49 490 грн., тобто у межах ліміту за мінусом 510 грн. франшизи.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягнувши з відповідача різницю між вартістю відновлювального ремонту та виплаченою позивачці страховим відшкодуванням, суд правильно виходив з того,що страхова компанія має відшкодувати збитки у межах ліміту - 50 000 грн. за мінусом франшизи і таке вже здійснила, а решту - 77 994 грн.., що не покривається страховим відшкодуванням, франшизу 510 грн. та 12 014.73 грн. за втрату товарного вигляду транспортного засобу слід стягнути з власника автомобіля водій якого спричинив ДТП.

В зв'язку із пошкодженням належного позивачці автомобіля вона не могла нормально користуватися ним, була змушена витрачати час на вирішення питань, пов'язаних з його ремонтом.

Таке привело до вимушених змін у житті позивача, тому суд зробив обґрунтований висновок про заподіяння їй моральної шкоди.

Крім того, ОСОБА_2 перебувала за кермом автомобіля під час ДТП. Сам факт участі у пригоді викликав у неї негативні емоції, що також свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Право на відшкодування заподіяної позивачам моральної шкоди передбачене ст. 1167 ЦК України.

Розмір коштів на відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції визначений правильно й доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведені в рішенні суду першої інстанції висновки.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 760/22171/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 6678 /2017

Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.