АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/3093/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 883 908 грн. 19 коп. заборгованість за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 1 827 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 1 827 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалось на те, що 14 червня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 8-49.28/165/С-Н-06, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 89 370,00 дол. США з розрахунку 10, 66 % річних - перемінна процентна ставка та 1, 83 % річних - фіксована процентна ставка за користування кредитом на строк з 14.06.2006 року по 14.06.2026 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань цього ж дня між ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 49.28/165/С-Н-06.

ПАТ «Дельта Банк» набуло прав вимоги по кредитному договору від 14.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на те, що позичальник зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконує, про що неодноразово повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги, внаслідок чого станом на 20.05.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 883 908, 19 грн., з яких: тіло кредиту - 826 507, 39 грн., відсотки - 57 400, 80 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь та пропорційно судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 14 червня 2016 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 49.28/165/С-Н-06, за умовами якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник прийняв кредитні кошти у розмірі 89 370, 00 дол. США на придбання нерухомого майна із перемінною процентною ставкою 10,66 % річних, фіксована процентна ставка 1,83 % річних та кінцевим терміном остаточного погашення кредиту 14 червня 2026 року. Сума щомісячного платежу складає 1026, 50 дол. США( п. 2, 3 Договору ) ( а.с. 5-10,т.1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня укладено договір поруки № 1 ( № 49.28/165/С-Н-06) з ОСОБА_1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 49.28/165/С-Н-06 від 14 червня 2006 року, укладеним між банком та позичальником ( п. 1.1. Договору поруки) ( а.с. 11-13).

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки поручитель ознайомлений з умовами Кредитного договору:

- процентна ставка за користування кредитним коштами складається з:

- перемінної процентної ставки, що на дату укладення Кредитного договору складає 10,66 % річних та корегується 1 лютого та 1 серпня кожного року протягом строку дії Кредитного договору згідно з умовами Кредитного договору та фіксованої ставки в розмірі 1, 83 % річних.

- порядок виконання основного зобов'язання - згідно з умовами п. 2 частини 1 Кредитного договору;

- сплата процентів за користування кредитним коштами - щомісяця згідно з умовами пункту 2 частини 1 Кредитного договору ;

- відповідальність за порушення зобов'язань за кредитним договором;

- пеня у розмірі подвійної процентної ставки, вказаної у п. 3 частини 1 Кредитного договору за кожний день порушення строків повергнення кредитів чи сплати процентів;

- штраф у розмірі 3 % від суми кредиту, процентів від загальної суми кредиту (кредитної лінії) зазначеної у п. 1.1. цього Договору, за ненадання Банку будь-яких документів, обов'язковість надання яких передбачена умовами Кредитного договору, та у строки, встановлені кредитним договором.

- термін повернення кредитних коштів - 14 червня 2026 року включно.

Згідно п. 1.3. Договору поруки поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

Відповідно до п.2.1 Договору поруки у разі порушення позичальником своїх зобов'язань перед банком за платежами, що передбачені кредитним договором, відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

В зв'язку з укладенням 26 червня 2013 року договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №1441, право вимоги по кредитному договору № 49.28/165/С-Н-06 від 14 червня 2006 року , укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Кредитпромбанк» та договору поруки № 1 ( № 49.28/165/С-Н-06) від 14 червня 2006 року , укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк» перейшло до ПАТ «Дельта Банк».( а.с. 24-29).

Згідно витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами ) між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 26 червня 2013 року, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за зобов'язаннями по кредитному договору № 49.28/165/С-Н-06 від 14.06.2006 року боржник ОСОБА_2 на загальну суму грошового зобов'язання 89 370,00 дол. США та фактичного розміру заборгованості за кредитним договором у сумі 77 047, 41 дол. США, а також договір поруки 1 ( № 49.28/165/С-Н-06) від 14 червня 2006 року; 33/165/Н/З-06, поручитель ОСОБА_1, ОСОБА_2 ( а.с. 30,т.1).

Позичальник і поручитель зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконували, допустили заборгованість, яка за розрахунками банку на 20 травня 2014 року становила 883 908, 19 грн., яка складається з: тіла кредиту - 70 544, 30 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 826 507, 39 грн.; відсотки - 4899, 29 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ у сумі 57 400,80 грн., з них прострочена заборгованість по кредитному договору: тіло кредиту - 6157, 59 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ у сумі 72143, 23 грн., відсотки - 3994, 9 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 46804, 84 грн. ( а.с. 14, 59,т.1).

23 липня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рекомендованими листами надіслано досудові вимоги вих. № 31.4-08/6931/14, вих. № 31.4-08/6955/14 про сплату простроченої (поточної) заборгованості у сумі 10152, 49 дол. США та 0 грн., та повідомлено, що у разі незадоволення претензії банк буде вимушений звернутися до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 20.05.2014 становить 75 443, 59 дол. США та 0 грн. ( а.с. 21-23,т.1).

Проте, вимоги Банку не були виконані відповідачами.

Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов вірного висновку, що відповідачі належним чином не виконували взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення судуповинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про неотримання судових повісток - повідомлень про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, судові повістки направлялися на адресу ОСОБА_1, зазначену в договорі поруки, яка між іншим співпадає з адресою зазначеною нею в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1.

Колегія суддів також критично відноситься до доводів апеляційної скарги стосовно відсутності доказів про направлення ОСОБА_1 повідомлення про зміну кредитора з ВАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» за умовами договору купівлі - продажу прав вимоги від 26.06.2013 року, а тому в неї не виникло зобов'язань перед новим кредитором, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з детального розрахунку заборгованості, що є належним доказом існування заборгованості, відповідач ОСОБА_2 сплачувала заборгованість за кредитним договором від 14.06.2006 року без порушень кредитної дисципліни та умов кредитного договору і за нею не існувало заборгованості до 14 травня 2014 року, що свідчить про визнання нею нового кредитора в особі АТ «Дельта Банк» (а.с.174,189-197, т.2).

Відповідно до п.1.1 договору поруки ОСОБА_1 зобов'язується солідарно відповідати перед банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 49.28/165/С-Н-06 від 14 червня 2006 року, укладеним між банком та позичальником.

Згідно п. 1.3. договору поруки поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

Крім того, необґрунтовані доводи апеляційної скарги щодо неотримання поручителем досудової вимоги від Банку, оскільки, як вбачається з матеріалів справи АТ «Дельта Банк» було направлено досудові вимоги на останні відомі адреси відповідачів, що підтверджується копіями досудових вимог та поштового реєстру. Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 02.03.2016 року вже було предметом розгляду в апеляційному суді за апеляційною скаргою позичальника ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилено, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 02.03.2016 року - залишено без змін (а.с.225-228, т.2).

Рішення суду набрало законної сили, а тому обставини встановлені судовим рішенням в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи поручителя ОСОБА_4 стосовно невідповідності розміру відсоткової ставки чинному законодавству та невірності розрахунку кредитної заборгованості, оскільки вказані обставини раніше були досліджені та перевірені колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги щодо припинення строку дії договору поруки колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 роз'яснено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж позичальником було здійснено 13.05.2014 року (а.с.174, т.2).

Як вбачається з кредитного договору, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 14 числа кожного місяця.

Позивач звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя 04.09.2014 року, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді