Ухвала

іменем україни

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.

суддів: Завгородньої І.М., Карпенко С.О.,

Коротуна В.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ПАТ «Ощадбанк» зазначало, що 16 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2107-н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит) у сумі 72 000 грн на строк до 16 листопада 2010 року з платою за користування кредитом 18 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5було укладено іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0600 га у АДРЕСА_1 на території маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, що належить ОСОБА_5 на праві власності на землю.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 110 222 грн 60 коп.

Позивач просив на погашення заборгованості за кредитним договором № 2107-нвід 16 листопада 2007 року в розмірі 110 222 грн 60 коп.звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0600 га у АДРЕСА_1 на території маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року, позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану у АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 2107-н у розмірі 110 222 грн 60 коп., у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 56 907 грн, заборгованість за відсотками - 28 229 грн 77 коп; заборгованість за пенею за відсотками - 6 297 грн 27 коп.; заборгованість за пенею по основному боргу - 18 788 грн 56 коп.

Встановлено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Встановлено початкову ціну продажу земельної ділянки на рівні вартості, визначеної сторонами в договорі іпотеки - 102 864 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що 16 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2107-н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит) у сумі 72 000 грн на строк до 16 листопада 2010 року з платою за користування кредитом 18 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5було укладено іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0600 га у АДРЕСА_1 на території маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, що належить ОСОБА_5 на праві власності на землю.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилася заборгованість, тому 23 травня 2011 року позивач направив ОСОБА_3досудову вимогу про погашення заборгованості.

Згідно з п. 3.3.1 кредитного договору № 2107-н позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання.

Пунктами 3.1.1, 3.1.4 іпотечного договору встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання боржника в строк, встановлений кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки в межах його вартості переважно перед іншими кредиторами.

Крім того, положеннями п. 3.1.5 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свої вимоги.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Аналогічний висновок міститься й у постановіВерховного Суду України від 22 березня 2017 року № 6-2654цс16.

Вказаний висновок щодо застосування норм права, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Вартість предмета іпотеки зазначена в п. 1.4 договору іпотеки від 16 листопада 2007 року, яка складає 102 864 грн.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, враховуючи висновки Верховного Суду України, встановивши неналежне виконання умов кредитного договору, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну земельної ділянки, що підлягає визначенню незалежним суб'єктом оціночної діяльності такого продажу обраним ПАТ «Ощадбанк», на рівні вартості, визначеної сторонами в договорі іпотеки, а саме 102 864 грн.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень й зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

С.О.Карпенко

В.М. Коротун

О.В.Попович