Провадження №22-ц/772/2623/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач :Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2017 рокуСправа № 127/10129/17м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року (головуючий суддя Вохмінова О.В.), ухвалене о 12:52 год. у приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, у справі за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про зобов'язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановила:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2016 року з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») на його користь стягнуто додаткову заробітну плату відповідно до трудового договору, укладеного 1 жовтня 2014 року між ним та ПАТ «ВіЕйБі Банк» в розмірі 48 850 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 97 700 грн.

16 травня 2016 року відділом ДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі №127/6535/15-ц, виданого 28 квітня 2016 року. 14 червня 2016 року він отримав постанову державного виконавця відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 24 травня 2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконання зазначеного виконавчого листа, який був переданий для виконання ліквідаційній комісії (уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк»). Проте, відповідачем не було вчинено дій на виконання рішення суду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 1 лютого 2016 року стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 грудня 2105 року до 21 листопада 2016 року в розмірі 108 317 грн.

Листами від 05 серпня 2016 року № 22/2-40064 та від 19 вересня 2016 року № 22/2-45535 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. повідомила про відмову від виконання рішення суду, посилаючись на те, що відсутні правові підстави для включення його до акцептованого реєстру кредиторів.

23 серпня 2016 року він звернувся до директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зі скаргою на дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної М.А. та з заявою про включення його до реєстру кредиторів, однак 11 жовтня 2016 року №27-036-41054/16 йому було відмовлено в задоволенні цих вимог.

Крім цього, йому не виплачена заборгованість по заробітній платі, і цю заборгованість відповідачі не бажають виплачувати.

Посилаючись на те, що відповідачами порушений Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, Закон України «Про оплату праці», його трудові права й вимоги ст. 117 КЗпП України, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» визнати його кредитором ПАТ «ВіЕйБі Банк»; включити вимоги на суму 48 850 грн додаткової заробітної плати, на суму 97 700 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 108 317 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» як вимоги, що підлягають задоволенню згідно другої черги порядку черговості; стягнути з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 листопада 2016 року до 22 серпня 2017 року в розмірі 88 623 грн та судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» визнати ОСОБА_3 кредитором ПАТ «ВіЕйБі Банк» та включити вимоги на суму 48 850 грн додаткової заробітної плати, вимоги на суму 97 700 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2016 року, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 108 317 грн на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 1 лютого 2017 року до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» як вимоги, що підлягають задоволенню згідно другої черги порядку черговості.

Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 листопада 2016 року до 22 серпня 2017 року в сумі 88 623 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк» Савицька С.С., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимоги заявлені позивачем підлягають розгляду за правилами різного судочинства, суд першої інстанції не дослідив наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та не врахував, що стягнутий судом середній заробіток підлягає оподаткуванню.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Позивач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в цілому відповідає.

Судом установлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2016 року, яке набрало законної сили 8 квітня 2016 року, з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_3 стягнуто додаткову заробітну плату відповідно до трудового договору, укладеного 1 жовтня 2014 року між позивачем та ПАТ «ВіЕйБі Банк» в розмірі 48 850 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 97 700 грн (а.с.4-8).

16 травня 2016 року у відділі ДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 127/6535/15-ц, виданого 28 квітня 2016 року (а.с.9).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 24 травня 2016 року було закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 127/6535/15-ц, виданого 28 квітня 2016 року, який був переданий для виконання ліквідаційній комісії (або ліквідатору) (а.с.10).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 1 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2017 року, стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 108 317 грн (а.с.24-29).

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС ГТУЮ у місті Києві від 16 травня 2017 року відкрите виконавче провадження № 53949877 з виконання виконавчого листа № 127/12879/16-ц.

3 липня та 16 серпня 2016 року ОСОБА_3 звертався до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. з приводу необхідності вчинення дій щодо задоволення його вимог на підставі судових рішень і просив внести пропозиції на затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог (а.с.17, 19).

Листами від 5 серпня № 22/2-40064 та 19 вересня 2016 року № 22/2-45535 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. повідомила позивача про відсутність правових підстав для включення його до акцептованого реєстру кредиторів (а.с.18, 20), оскільки ОСОБА_3 не подав заяву про визнання його кредитором в установлений строк - з 26 березня до 24 квітня 2015 року.

23 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зі скаргою на дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. та з заявою про включення його до реєстру кредиторів (а.с.21-22).

Листом за № 27-036-41054/16 позивачеві також відмовлено в задоволенні його вимог (а.с.23).

Ухвалюючи рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з того, що пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення, яке набрало законної сили, вносить Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку. При цьому грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку підлягають задоволенню вимог кредиторів по другій черзі порядку черговості.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням № 2 виконавчої дирекції Фонду від 5 липня 2012 року (далі - Положення).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від 19 березня 2015 року № 188, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 22 лютого 2016 року № 213 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки до 19 березня 2018 року включно. Продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А., визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема ст. ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, строком на два роки - до 19 березня 2018 року включно.

Опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» відбулось 26 березня 2015 року в газеті «Голос України».

Отже, кредитори банку мали право подати кредиторські вимоги в період з 26 березня до 24 квітня 2015 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з ч. ч. 2 - 5 ст. 45 цього Закону фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити, зокрема, інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Статтею 48 цього Закону визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, які вона здійснює з дня свого призначення, до яких, зокрема, відноситься складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів визначені статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку вважається таким, що настав. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Після закінчення 30 днів з дня опублікування вказаних відомостей уповноважена особа припиняє приймання вимог кредиторів. При цьому, протягом 90 днів з дня опублікування зазначених відомостей уповноважена особа повинна визначити суму заборгованості кожному кредитору, що вчасно заявив про свої вимоги, та віднести їх до певної черги погашення, або ж відхилити такі вимоги, в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявити в установленому законодавством порядку заперечення щодо них, і скласти реєстр акцептованих вимог, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Після затвердження вказаного реєстру на протязі 20 днів уповноважена особа Фонду зобов'язана сповістити кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, та й його приміщеннях у доступному для відвідувачів місці.

Як установлено судом першої інстанції, відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, у відповідності до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», опубліковані в газеті «Голос України» 26 березня 2015 року.

Позивач був звільнений з роботи 19 лютого 2015 року. На момент звільнення з ним не був проведений повний розрахунок по заробітній платі. У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся в суд із позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, тобто в період прийняття та задоволення банком кредиторських вимог.

Отже, з вимогою про задоволення банком кредиторських вимог позивач звернувся у строк, передбачений ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто протягом 30-ти денного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних» уповноважена особа визначає суму заборгованості кожному кредитору та вносить вимоги до певної черги погашення, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з ч. 4 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 4.31 р. 5 Положення будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню в судовому порядку.

Пунктом 4.30 глави 4 Розділу V Положення Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 6.1 р. 5 «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку підлягають задоволенню вимог кредиторів по другій черзі порядку черговості.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення, яке набрало законної сили, вносить Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку. При цьому грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку підлягають задоволенню вимог кредиторів по другій черзі порядку черговості.

Окрім цього, судом першої інстанції вірно було встановлено, що позивач був звільнений з посади начальника відділення банку № 85 ПАТ «ВіЕйБі Банк» 19 лютого 2015 року. На момент звільнення з ним не був проведений повний розрахунок по заробітній платі.

Судовим рішенням від 29 січня 2016 року стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_3 48 850 грн додаткової заробітної плати та 97 700 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 1 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2017 року, стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 грудня 2015 року до 21 листопада 2016 року в сумі 108 317 грн

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року.

За період з 1 грудня 2014 року до 31 січня 2015 року ОСОБА_3 нарахована заробітна плата в сумі 19 695, 90 грн. Його середньоденна заробітна плата склала 458 грн, середньомісячне число робочих днів - 21,5.

Ці обставини встановлені судовими рішеннями від 29 січня 2016 року та 1 лютого 2017 року, тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України вони доказуванню не підлягають.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22 листопада 2016 року до 22 серпня 2017 року складає 86 104 грн (188 роб. дні х 458 грн).

При обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що середній заробіток складає 88 623 грн, а також не врахував, що при виплаті означеної суми, утримуються передбачені законом податки та обов'язкові платежі.

Доводи заявника про те, що заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду за правилами різного судочинства колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на таке.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 19 ЦПК України.

Закон установлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до статті 47 Закону уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Разом з тим, згідно зі статтею 17 КАС України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Частиною 3 статті 19 КАС України визначено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

У цій справі спірні правовідносини виникли у зв'язку з порушенням банком цивільного права позивача, а саме: невиплата банком заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Зважаючи на зазначене, звернення позивача до Фонду не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених трудових, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року, 16 лютого та 9 листопада та 14 грудня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 3 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 1 квітня 2016 року, відповідачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог до позивача про визнання трудового договору від 1 жовтня 2014 року недійсним, тому в силу ст. 81 ЦПК України обставини щодо укладення трудового договору доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає зміні, з підстав передбачених ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.

Змінити рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 листопада 2016 року до 22 серпня 2017 року в сумі 86 104 грн, з утриманням при виплаті означеної суми, передбачених законом податків та обов'язкових платежів.

В іншій частині залишити рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис С. Г. Копаничук

Підпис В.В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький