Справа № 751/8458/17
Провадження № 2/750/2964/17
У Х В А Л А

08 грудня 2017 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Требух Н.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

07 грудня 2017 року, відповідно до ухвали Апеляційного суду Чернігівської області в справі №751/8458/17 від 05.12.2017 року про визначення підсудності, до Деснянського районного суду м.Чернігова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 звертається до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 13172 грн, завданої внаслідок витрат на юридичну допомогу та прибуттям в судове засідання по цивільній справі та моральної шкоди в сумі 40 грн., завданої внаслідок дій останньої як судді Новозаводського районного суду м.Чернігова при розгляді цивільної справи, де ОСОБА_1 є відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте, в зазначених вище випадках між позивачами та суддями (відповідачами) такі правовідносини не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Такі спори не повязані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки зазначені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до ст. 125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (ст. ст. 126, 129 Конституції України).

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» розяснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Зазначені розяснення є відтворенням положень ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, повязаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної та моральної шкоди) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У звязку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), повязаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 чітко вбачається, що їх предметом є стягнення матеріальної та моральної шкоди, повязаної виключно з процесуальними діями судді при здійсненні правосуддя.

Таким чином, у відкритті провадження у такій справі слід відмовити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст..122 ЦПК України,

у х в а л и л а :

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Требух