Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13.12.2017 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом:

Органу опіки та піклування Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області, яка діє в інтересах малолітнього - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2, третя особа: КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Василівського районного суду Запорізької області з позовною заявою звернувся Орган опіки та піклування Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області, в інтересах малолітнього - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2, третя особа: КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій зазначає, що малолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно розпорядження голови Великобілозерської райдержадміністрації від 04.12.2015 року №247, перебуває в Запорізькому обласному спеціалізованому будинку дитини «Сонечко» на повному державному забезпеченні.

Згідно свідоцтва про народження, матір'ю дитини є - ОСОБА_2, 1995 р.н., відомості про батька записані згідно ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

За клопотанням Служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації від 15.04.2015 №01-14/119, у зв'язку з відмовою Василівського районного суду у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав відповідачки, на підставі заяви гр. ОСОБА_2 від 22.04.2015 року, комісією з питань захисту прав дитини Великобілозерської райдержадміністрації було прийнято рішення про доцільність повернення малолітнього ОСОБА_1, 2012 р.н. до родини матері.

ОСОБА_1 05.06.2015 року було повернуто в родину.

Вже 16.11.2015 року ОСОБА_3, який є співмешканцем ОСОБА_4, звернувся до органу опіки та піклування з проханням щодо вирішення питання подальшого забезпечення потреб ОСОБА_1, оскільки мати дитини, начебто поїхавши на продовження лікування до Запорізького протитуберкульозного клінічного диспансеру, залишила малолітніх дітей на нього. Однак, відповідачка у лікувальному закладі не з'явилася, місце її перебування нікому не відомо, а ОСОБА_3 не має фінансової можливості утримувати ОСОБА_1, оскільки опікується чотирьохмісячною донькою ОСОБА_5.

Малолітній ОСОБА_1 не отримував повноцінного харчування, сезонним одягом був забезпечений в обмеженій кількості (куртка, шапка не відповідають розміру). Іграшок та розвивальної літератури дитина не мала.

17.11.2015 року комісією з питань захисту прав дитини Великобілозерської райдержадміністрації прийнято рішення про вилучення малолітнього ОСОБА_1 та тимчасове влаштування його до КУ « Великобілозерська ЦРЛ».

Згідно розпорядження голови райдержадміністрації, дитину було вилучено з родини гр. ОСОБА_3 та тимчасово влаштовано в КУ «Великобілозерська ЦРЛ», а 10.12.2015 року направлено до Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко», про що свідчить акт про факт передачі дитини до даного закладу.

З часу влаштування та по теперішній час, дитину в закладі ні батьки, ні родичі не відвідують, станом здоров'я, умовами виховання та утримання не цікавляться, показуючи цим цілковиту байдужість до життя даної дитини, про що свідчить лист КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» від 10.05.2017 № 726.

Службою у справах дітей райдержадміністрації спільно з районним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді 01.02.2017 року було проведено профілактичний рейд, в ході якого було обстежено та складено відповідний акт про умови проживання родини гр. ОСОБА_3 Під час обстеження було виявлено громадянку ОСОБА_2, яка згідно інформації Великобілозерської сільської ради від 23.08.2017 року за даною адресою не зареєстрована та не проживає, а інколи відвідує доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4

З розмови з громадянкою було з'ясовано, що вона пройшла повний курс лікування в обласному протитуберкульозному диспансері та проведено бесіду щодо виконання нею батьківських обов'язків.

З метою перевірки інформації щодо лікування ОСОБА_2, службою у справах дітей Великобілозерської райдержадміністрації було направлено запити до протитуберкульозних закладів області. Таким чином, було з'ясовано, що гр. ОСОБА_2 за час її відсутності ні в якому із протитуберкульозних закладів не перебувала та не лікувалась.

Під час чергового відвідування родини гр. ОСОБА_3 13.07.2017 року гр. ОСОБА_2 знову перебувала в даній родині. Членами рейдового штабу з громадянкою було проведено бесіду щодо стану виконання нею батьківських обов'язків відносно ОСОБА_1, а саме: повернення дитини до родини. Однак, по теперішній час громадянка ОСОБА_2 до служби у справах дітей Великобілозерської райдержадміністрації з питання щодо повернення дитини не звернулась, показуючи цим свою байдужість до долі свого сина.

Вищезазначені обставини свідчать про невиконання гр. ОСОБА_2 своїх материнських обов'язків, закріплених ч. 1 - 3 ст. 150 Сімейного кодексу України.

ОСОБА_2, маючи інформацію про місце перебування сина, фактичну можливість, але свідомо не бажає виконувати відносно ОСОБА_1 батьківські обов'язки, покладені на неї законом.

Позивач просить суд:

-позбавити ОСОБА_2, 1995 р.н., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;

-стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради у розмірі 1/3 частки від усіх видів її доходу щомісячно, починаючи з дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання представник позивача в особі ОСОБА_6 не з'явилася, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу в її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

В судове засідання відповідачка неодноразово не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином.

В судове засідання представник КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» не зявився, але головний лікар надав заяву, в якій просить суд розглянути справу у відсутності представника КУ , позовні вимоги підтримує.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає можливим, керуючись ст. ст.76, 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об'єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав:

як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є в матеріалах справи.

Запис про батька в свідоцтві про народження дитини був зроблений за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідно до розпорядження голови Василівської райдержадміністрації від 01.04.2014 року № 154, малолітній ОСОБА_1 був влаштований на повне державне утримання до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко».

09.01.2015 року за фактом невідвідування ОСОБА_2 сина, було складено Акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я.

19.03.2015 року було складено Акт КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», про невідвідування дитини, відповідно до якого, відповідачка відвідувала сина за час його перебування у цьому закладі, чотири рази.

Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, яка діяла в інтересах малолітнього - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», прокуратура Василівського району Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, але Василівським районним судом Запорізької області у задоволенні позову було відмовлено.

Вищевказані факти підтверджуються рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14.04.2015 року, копія якого є в справі.

Як вбачається з Акта про факт передачі дитини в сім'ю, копія якого є в справі, 05.06.2015 року ОСОБА_1 було повернуто матері - ОСОБА_2.

Наказом Служби у справах дітей Великобілозерської райдержадміністрації Запорізької області від 11.11.2015 року №01-12/58, копія якого є в справі, було поставлено на профілактичний облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах : ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

17.11.2015 року комісією з питань захисту прав дитини Великобілозерської райдержадміністрації прийнято рішення про вилучення малолітнього ОСОБА_1 та тимчасове влаштування його до КУ « Великобілозерська ЦРЛ», що підтверджується витягом з протоколу №17, копія якого є в справі.

18.11.2015 року розпорядженням голови Великобілозерської райдержадміністрації №230, копія якого є в справі, було прийнято рішення про негайне відібрання малолітнього ОСОБА_1 та тимчасове влаштування його до КУ « Великобілозерська ЦРЛ».

З 10.12.2015 року малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно розпорядження голови Великобілозерської райдержадміністрації від 04.12.2015 №247, передано в Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», де дитина перебуває до теперішнього часу на повному державному забезпеченні, що підтверджується Актом передачі дитини, листами КУ, які є в справі.

З часу влаштування ОСОБА_1 до КУ, дитину в закладі ніхто з родичів, зокрема й мати, не відвідував, станом здоров'я, умовами виховання та утримання, не цікавився, про що свідчить лист КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» від 10.05.2017 № 726 та заява від 16.11.2017 року №2231, які є в справі.

Службою у справах дітей райдержадміністрації спільно з районним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді 01.02.2017 року було проведено профілактичний рейд, в ході якого було обстежено та складено відповідний Акт про умови проживання родини гр. ОСОБА_3, копія якого є в справі. Під час обстеження було виявлено відповідачку ОСОБА_2, яка, згідно інформації Великобілозерської сільської ради від 23.08.2017 року, за даною адресою не зареєстрована та не проживає, а інколи відвідує доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 З розмови з відповідачкою було з'ясовано, що вона пройшла повний курс лікування в обласному протитуберкульозному диспансері та проведено бесіду щодо виконання нею батьківських обов'язків.

З метою перевірки інформації щодо лікування ОСОБА_2, Службою у справах дітей Великобілозерської райдержадміністрації було направлено запити до протитуберкульозних закладів області та з'ясовано, що . ОСОБА_2 після 21.09.2015 року в протитуберкульозному закладі не перебувала та не лікувалась, що підтверджується листами Запорізького обласного протитуберкульозного клінічного диспансеру» Запорізької обласної ради, копії яких є в справі.

Під час чергового відвідування родини гр. ОСОБА_3 13.07.2017 року, ОСОБА_2 знову перебувала в даній родині. Членами рейдового штабу з громадянкою було проведено бесіду щодо стану виконання нею батьківських обов'язків відносно ОСОБА_1, а саме: повернення дитини до родини. Однак, по теперішній час громадянка ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Великобілозерської райдержадміністрації з питання щодо повернення дитини не звернулась, показуючи цим свою байдужість до долі свого сина. Вказані факти підтверджуються Актом, копія якого є в справі.

Як вбачається з Висновку Служби у справах дітей Великобілозерської райдержадміністрації, який є в справі, Служба у справах дітей Великобілозерської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити відповідачку ОСОБА_2, 1995 р.н., батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, не цікавиться його життям, не спілкується з дитиною на протязі тривалого часу, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що ніхто їй не чинив ніяких перешкод у спілкуванні з сином. Факт не виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків відносно сина підтверджується дослідженими судом доказами.

Ст. 150 СК України передбачає перелік обов'язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. При цьому, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний,

духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом; ст. 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав, однією з яких являється ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зі змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Таким чином, відповідне рішення про позбавленням батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суду відповідачкою не було надано жодного належного та достатнього доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову (якщо такі є).

Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об'єктивності, законності, справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина; перебування дитини поруч з матір'ю - є небезпечним; на даний час є всі належні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, які є доречними і достатніми; рішення суду про позбавлення батьківських прав забезпечить належний захист дитини; висновок органу опіки про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав ухвалений на достатній доказовій базі; перебування дитини поряд з відповідачкою є недоцільним, це тільки негативно вплине на стан дитини (психологічний та фізичний) та може призвести до тяжких негативних наслідків для дитини, тому, діючи саме в інтересах дитини та піклуючись про неї, суд вважає необхідним задовольнити позов.

Таким чином, суд вважає необхідним позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виходячи з положень ч.2 ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав, не звільняє відповідачку від обов'язку щодо утримання свого малолітнього сина.

Відповідно до ст.180 СК України, відповідачка зобов'язана утримувати сина до досягнення ним повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Отже, відповідно до зазначених норм, а також ст. 180 СК України, відповідачка зобов'язана утримувати сина до досягнення ним повноліття та забезпечити йому рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових

коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об'єктивності, законності, справедливості та розумності, враховуючи також положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», якою з 01 грудня 2017 року встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років : в сумі - 1492 гривні, отже, 50 % від суми 1492 гривні складає: 1492 гривні *50 % = 746 грн., суд вважає, що розмір аліментів, який повинен стягуватися з відповідачки на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, не може бути меншим за вказаний розмір.

При визначенні розміру аліментів, суд приймає до уваги той факт, що докази на підтвердження того факту, що відповідачка має постійне місце роботи та стабільний заробіток, суду надано не було, а отже, стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, суд вважає безпідставним.

Отже, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_2 на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» аліменти на утримання сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - у розмірі 746 грн., почавши стягнення з 22.09.2017 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Також, згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідачки на користь держави в особі Державної судової адміністрації України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, 18 Конвенціїїєю «Про права дитини», ратифікованою Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, Законом України «Про судовий збір», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», зі змінами та доповненнями, ст.ст. 141, 150-155, 157, 164, 165, 166, 180- 183, 191 СК України, ст.ст.10, 11, 58, 59, 60,76,81,88,169, 208, 209,212, 213, 214, 215, 226, 228, 232, 233 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» аліменти на утримання сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - у розмірі 746 (сімсот сорок шість) грн., почавши стягнення з 22.09.2017 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 640 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області Ю.А. Степаненко