РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді - Продана Б.Г., при секретарі - Боднар А.П., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2, відповідна ОСОБА_3. третьої особи на стороні відповідача - Служби у справах дітей ОСОБА_4»янець-Подільської міської Ради ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про повернення дітей в державу Ізраїль.

ВСТАНОВИВ:

21.02.17р. до Міністерства юстиції України як Центрального органу України з виконання Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року надійшла заява ОСОБА_6 про повернення дітей до Держави Ізраїль.

Міністерством юстиції України проводились процедури, передбачені п. 12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого Постановою КМ України від 10.07.06р. № 952. Однак врегулювати дане питання мирним шляхом не вдалося.

ОСОБА_6, інтереси якого преставляє Головне територіальне управління юстиції у Хмельницькій області Міністерства юстиції України, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання незаконним утримання відповідачкою на території України неповнолітніх дітей ОСОБА_7, 29.07.04р.н. та ОСОБА_4, 02.07.07р.н. і повернення дітей на територію Держави Ізраїль за адресою: АДРЕСА_1.

В підтвердження позовної заяви позивач пояснює, що діти народились і проживали в Україні. В 201 1 році діти разом із батьками виїхали на постійне місце проживання до Держави Ізраїль. В грудні 2013р. позивач разом із дітьми приїхав в Україну до їх бабусі (відповідачки по справі) - ОСОБА_3. Через місяць часу позивач поїхав в Державу Ізраїль оскільки мав там фінансові проблеми. Діти залишились проживати у своєї бабусі - ОСОБА_3 в Україні в м. Кам»янець-Г1одільському АДРЕСА_2. де і проживають на даний час. Як пояснює позивач, він неодноразово намагався забрати дітей до свого місця проживання в Державу Ізраїль, однак в цьому йому чинила перешкоди ОСОБА_3, погрожуючи викликати поліцію.

В цей час. коли діти проживали у бабусі в Україні, шлюб між батьками дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в 2016 році розірвано в Державі Ізраїль.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 - ОСОБА_1 позовну заяву підтримав і просить її задоволити. Византи незаконним утримування неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 їх бабусею - ОСОБА_3 Повернути неповнолітніх дітей на територію Держави Ізраїль за адресою: АДРЕСА_1. Якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов»язати відповідачку передати неповнолітніх дітей їх батьку - ОСОБА_6. Витрати. пов»язані з поверненням дітей в Державу Ізраїль, покласти на батька дітей.

Відповідач ОСОБА_3 та її адвокат ОСОБА_2 проти позову заперечують з наступних підстав. Так в 2003р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_9О було зареєстровано шлюб, під час якого в них народилось двоє дітей: син ОСОБА_10 29.07.04р.н. та син ОСОБА_11 02.07.07р.н. Діти разом з батьками проживали в Україні в м. Кам»янець-Подільський АДРЕСА_3. В серпні 2011р. в метою покращення матеріального становища, діти разом із батьками виїхали в Державу Ізраїль. Сім»я там вийняла квартиру і проживала. Працювала тільки ОСОБА_8 А тому вже в грудні 2011р., в зв»язку із скрутним матеріальним станом сім»ї, буловирішено молодшого сина ОСОБА_11 повернути в Україну до до бабусі ОСОБА_3, а в серпні 2012р. було повернути і іншого сина ОСОБА_10 до бабусі в Україну, оскільки позивач поїхав на роботу в Англію.

В серпні 201 Зр. батьки знову забирають дітей в Державу Ізраїль, де восени ОСОБА_9 пішов до школи, а ОСОБА_4 - в садочок. Про те, вже в грудні 2013р. позивач разом із дітьми повертається в Україну і проживає разом з ними у відповідачки в м. Кам»янець-Подільський. Позивач шукав роботу в Україні але без результатно. В березні 2014р. позивач поїха в Державу Ізраїль, а дітей залишив проживати у відповідачки. Таким чином діти сумарно жили в Ізраїлі короткий період: ОСОБА_9 - 15 місяців, а ОСОБА_4 - 7 місяців. Діти жили абсолютну більшість свого житття в Україні в м. Кам»янець-Подільський. де вони навчаються в місцевих школах, вони відвідують позашкільні гуртки, де в них є значні досягнення - призові місця в турнірах. Тут вони мають друзів. Відповідачка по справі забезпечує їм належне утримання, забезпечує належне харчування та медичний догляд.

Звертаючись із запитом до Центрального органу Держави Ізраїль про повернення викрадених дітей, позивач зазначив недостовірні відомості, підтвердженням чого є відсутність належних доказів на доведення обставин позову.

Представник третьої особи на стороні відповідача - Служби у справах дітей ОСОБА_4»янець- Подільської міської Ради ОСОБА_5 проти позову заперечує, пояснивши суду, що діти вже тривалий час проживають в Україні м. Кам»янець-ГІодільському в своєї бабусі - ОСОБА_3. відвідуть школу, приймають участь в позашкільних заходах, мають друзів, не мають бажання повертатись на проживання до іншої держави.

Заслухавши пояснення сторін, представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 12 Гагазької конвенції судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після сплину річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі. Про те. що дитина прижилась у своєму новому середовищі, свідчать слідуючі факти: діти відвідують навчальний заклад, різноманітні гуртки, за дітьми здійснюється медичний огляд, у дітей є свої друзі, діти вважають своє місце проживання постійним в Україні.

Відповідно до гі. 13 Гагазької конвенції, судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов»язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть що:

особа, установа або інший орган, що піклується про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування, або дали згоду на переміщення або утримування, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримування, або

існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетепиму обстановку.

Судовий або адміністративний орагн може також відмовити в розпорядженні про повернення дитини, якщо виявить, що дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку.

Відповідно до п. З Конвенції про права дитини (1989р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до правової позиції у справі № 6-1598цс 15 від 21.10.15р. Судової палати у цивільних справах Верховного суду України судовий і адміністративний орган навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після спливу річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те. що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі.

Так судом встановлено фактичні обставини справи про те, що неповнолітні діти ОСОБА_7,29.07.04р.н. та ОСОБА_4 02.07.07р.н. народились і проживали в Україні до 2011р. В серпні 2011р. батьки разом із своїми неповнолітніми дітьми виїхали на проживання в Державу Ізраїль. В грудні 2013р. позивач з дітьми приїхав в Україну, в в березні 2014р повернувся в Державу Ізраїль залишивши дітей проживати в ОСОБА_3 Дані обставини визнаються сторонами і не потребують доказуванню.

Допитані в судовому засіданні в присутності ОСОБА_3 та педагога психолога ОСОБА_12, неповнолітні діти ОСОБА_7 таЛях К.С. пояснили суду, що не бажають повертатися на проживання в Державу Ізраїль до свого батька ОСОБА_6, оскільки вони не знають мови цієї держави, вони там не мають друзів, погано почувать себе в тій державі. Бажають проживати з бабусею ОСОБА_3 в Україні в м. Кам»янець-Подільський. Тут в них є друзі, вони навчються в школі. Після школи відвідують різні гуртки, приймають участь в спортивних змаганнях. Вони вже привикли. їм з бабусею зручно.

Мати неповнолітнії дітей ОСОБА_8, яка проживає в Державі Ізраїль, дала суду письмові пояснення, де зазначає, що діти мають проживати в Україні разом з бабусею ОСОБА_3 в м. Кам»янець-Г1одільський де вони і навчаються. Діти бояться жити в Державі Ізраїль, де проживає їх батько ОСОБА_6, оскльки він їх примушує вступати їх до секти «Свідки ОСОБА_13», цим самим спричиняє психологічну травму для дітей. Неадекватно поводиться з дітьми.

Згідно результатів психологічного обстеження консультанта-психолога, кандидата психологічних наук ОСОБА_14, наповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_9 бажають проживати в Україні, в оточені близьких людей і друзів. Зміну країни проживання вважають неприпустимим для себе через небажання контактувати з батьком. В зв»язку з цим, щоб уникнути порушення психічного розвитку і виникнення психосоматичних захворювань, рекомендується не змінювати їх місце проживання.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання дітей від 11.12.17р. наданого Службою у справах дітей. Умови проживання дітей задовільні, для дітей виділено окрему кімнату. У якій є спальні місця, меблі для одягу, куточок для занять: стіл, компютер. В іншій кімнаті є письмовий стіл, де діти готують уроки.

По місцю навчання діти характеризуються позитивно, приймають учась в спортиних змаганнях, про що свідчать чисельні грамоти, дипломи та подяки.

В судовому засіданні не було доведено що відповідачка ОСОБА_3 незаконно утримує неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в Україні в м. Кам»янець-ГІодільський за місцем свого проживання, оскільки діти приїхали разом із батьком з Держави Ізраїль в Україну в м. Кам»янець-Подільський до ОСОБА_3 в серпні 2013р. і там проживали. І тільки в березні 2014р. позивач поїхав в Державу Ізраїль сам. залишивши проживати дітей у відповідачки. Влітку 2016р. позивач приїжджав в Україну в м. Кам»янець-Подільський і декілька разів зустрічався з дітьми, однак їхати з батьком в Державу Ізраїль діти не бажають. Факту викрадення дітей в судовому засіданні доведено не було.

За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що діти вже прижились в бабусі ОСОБА_3 в Україні в м. Кам»янець-Подільський і відповідно до Конвенції про права дитини не можуть бути примусово передані позивачу. Крім цього, в усіх діях щодо дітей, відповідно до вимог Конвенції, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Керуючись ст. ст. 258; 263; 264 ЦПК України ЦПК України. Конвенцією про права дитини (1989р.), суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про повернення неповнолітніх дітей ОСОБА_9. ІНФОРМАЦІЯ_1 таЛях ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають в Україні в м. Кам»янець-Подільский АДРЕСА_2 в державу Ізраїль за адресою: АДРЕСА_1 - залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідченн особи Держави Ізраїль, № З 3268388 7 від 28.11.2011р.. проживає в Державі Ізраїль АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, Україна, Хмельницька область, м. Кам»нець-Подільський, АДРЕСА_4. тел. моб + 380 67 960 60 98.

Третя особа на стороні відповідача: Служба у справах дітей ОСОБА_4»янець-Подільської міської Ради, Україна, 32300, м. Кам»янець-Подільський. майдан Відродження 1. телефон (03849) 5-16-50, Код

Суддя: