Справа № 698/31/17
Провадження № 2/761/5130/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

На виконання ухвали Катеринопільського районної суду Черкаської області від 21.04.2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачка просить суд про наступне: визнати, що поширені ОСОБА_2 листи, про те, що вона, ОСОБА_1, нагуляла дитину, веде неправильний спосіб життя, в поганих умовах проживають діти без належного догляду, кидають тінь на її порядність, не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність; зобов'язати ОСОБА_2 припинити відносно неї неправомірні дії щодо приниження честі та гідності; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 30 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також понесені нею судові витрати за подання даного позову до суду.

Вказані позовні вимоги мотивовано тим, що 13.07.2016 року під час спілкування з представниками Єрківської селищної ради позивачці стало відомо, що відповідач звертався до районної ради з листами, в яких звинувачував її в неправильному способі життя, а також висловлював сумніви щодо законності вчинення запису про його батьківство народженого ОСОБА_1 в шлюбі з іншим чоловіком сина ОСОБА_4 та обґрунтованості вимоги щодо спати аліментів на утримання останнього.

Разом з тим, позивачка вважає, що інформація, викладена в вищенаведеному листі, який в подальшому було скеровано районною радою до Єрківської селищної ради, є недостовірною та такою, що принижує її честь та гідність, адже за власною заявою ОСОБА_2, завіреною нотаріусом належним чином, їх дитина була зареєстрована на нього, про що у паспорті відповідача зроблено відповідний запис.

Крім того, позивачка вказує, що неправомірними діями відповідача їй також було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, спричинених приниженням перед іншими людьми та необхідністю виправдовуватися перед ними.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що висловлювання відповідача в листі по своїй суті є оціночним судженням, а тому не може бути розцінене як недостовірна інформація, не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості. При цьому, сторона відповідача вважає, що позивачкою не доведено факту порушення її особистих немайнових прав, та, відповідно, не доведено факту заподіяння моральної шкоди.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляд, дослідивши письмові докази зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що в 2016 році ОСОБА_2 звертався до Голови Катеринопільської РДА Ніколенко О.П. та Голови Катеринопільської районної ради Верети В.І. з листами, що також не заперечувалось сторонами у справі (а.с. 9-10, 13-15).

Звертаючись з позовом до суду, позивачка, серед іншого, просить визнати, що поширені ОСОБА_2 вищенаведені листи, про те, що вона, ОСОБА_1, нагуляла дитину, веде неправильний спосіб життя, в поганих умовах проживають діти без належного догляду, кидають тінь на її порядність, не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність.

При цьому, оскільки позивачка вважає вказану інформацію недостовірною, вона просить суд зобов'язати ОСОБА_2 припинити відносно неї неправомірні дії щодо приниження честі та гідності.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4, 5, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. … Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка будучи ратифікованою Законом України від 07.07.1997 року, відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства.

Також слід зазначити, що згідно роз'яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

В даному конкретному випадку, аналізуючи інформацію, яку позивачка просить такою, що не відповідає дійсності, принижує її честь і гідність, суд, враховуючи положення зазначених вище актів законодавства, приходить до висновку, що вислови відповідача стосовно позивачки, які були висловлені ним в листах Голові Катеринопільської районної ради та Голові Катеринопільської РДА, фактично є його оціночними судженнями.

Крім того, суд вважає, що вказані оціночні судження відповідача по відношенню до особи позивачки містять його суб'єктивну думку відносно особи та дій позивачки, і ця думка викладена не в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що могло би принизити честь, гідність та репутацію позивачки, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Також слід зазначити про те, що відповідач, висловлюючи певні припущення та оціночні судження в своїх листах, одночасно вказував, що він не заперечував і не заперечує того, що він може бути біологічним батьком малолітнього ОСОБА_4.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності, шкодить інтересам та діловій репутації позивача, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: