Провадження № 2/522/2608/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з грудня 2013 року по 27 серпня 2015 року, а також просить суд визнати право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на ? частину вищезазначеної квартири. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем знайома багато років, але близьких стосунків між ними не було тривалий час та лише в грудні 2013 року вони почали будувати сімейні відносини та стали проживати разом однією сімєю, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу. За час проживання однією сімєю, а саме 24.10.2014 року вони за спільні кошти на імя Відповідача придбали квартиру АДРЕСА_2.

Сторони в судове засідання не зявились. Представник позивача звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача надала заяву про слухання справи за її відсутності, просить відмовити у задоволені позову. 04.07.2017 року суду надані письмові заперечення, які містяться матеріалах справи (а.с.34-35). Відповідач заперечує проти задоволення позову, та посилається на те, що спірна квартира не є обєктом права спільної сумісної власності, так як вона придбана до реєстрації шлюбу.

06.09.2017 року в судовому засіданні представники сторін надали пояснення що відтворюють зміст позову та заперечень, а також суд заслухав пояснення свідка ОСОБА_3

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 74 Сімейного кодексу України передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судом встановлено що, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з грудня 2013 року проживали разом як чоловік та жінка, тобто були сімєю в розумінні ст.3 СК України, оскільки були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, один сімейний бюджет, разом відпочивали, відвідували друзів та родичів, приймали друзів та родичів у себе вдома. Без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прожили з грудня 2013 року до 27 серпня 2015 року та вступили у шлюбні відносини, що підтверджується свідоцтвом реєстрації шлюбу серія І-ЖД № 240155 від 27.08.2015 року. На момент спільного проживання ані позивачка ані відповідач не перебували у інших шлюбах.

Факт сумісного проживання сторін підтверджується показами свідка ОСОБА_3, яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 був знайомий з ОСОБА_1, довгий час але близьких стосунків між ними не було. До грудня 2012 року відповідач проживав разом зі своєю колишньою дружиною, але у 2012 році стосунки між ними погіршились, та на початку 2013 року взагалі припинились. З цього моменту ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали зустрічатися, та наприкінці 2013 року відповідач запропонував позивачці переїхати до нього, на що вона погодилися та з грудня 2013 року вони стали разом проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В січні 2014 року свідок святкувала з ними Різдво, та з цього моменту дуже часто навідувалась до них в гості, тому їй відомо, що саме з грудня 2013 року ОСОБА_1М та ОСОБА_2М вели спільний сімейний бюджет та обговорювали придбання речей. В серпні 2015 року сторони одружились. Також свідок пояснила, що до одруження у 2014 році ОСОБА_2М та ОСОБА_1М за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_2. ОСОБА_1М внесла кошти на придбання вказаної квартири, які вона отримала після продажу своєї квартири, а також особисті заощадження, квартира була придбана на імя відповідача та використовувалася з метою отримання прибутку, а саме від передачі її в піднайом. При цьому ОСОБА_2 працював за кордоном на судні та для розпорядження придбаною квартирою надав ОСОБА_1М довіреність. ОСОБА_1М також користувалася автомобілем ОСОБА_2 у його відсутність.

Факт сумісного проживання як чоловік та жінка, ведення спільного побуту, існування взаємних прав та обовязків, ведення одного сімейного бюджету, сумісного відпочинку в період з грудня 2013 року до 27 серпня 2015 року визнає і сам відповідач. Окрім того, відповідач підтверджує, що ОСОБА_1 надала частину коштів на придбання квартири АДРЕСА_3, про що зазначено у письмових запереченнях.

Факт придбання квартири АДРЕСА_3, підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 56403411 та договором купівлі-продажу квартири від 24.10.2014 р., який засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 З вказаних документів вбачається, що ОСОБА_2М є власником зазначеної квартири.

Судом встановлено, що на момент придбання спірної квартири сторони по справі проживали разом, були повязані спільним побутом, вели спільне господарство та сумісний бюджет, тобто були сімєю відповідно до положень ст. 3 СК України та не перебували в шлюбі з іншими особами.

Доводи відповідача щодо віднесення спірної квартири до особистої власності ОСОБА_2М у звязку з тим, що вона була придбана до реєстрації шлюбу між сторонами, судом не приймаються, так як між сторонами до укладання шлюбу вже існували шлюбні стосунки, тому до таких відносин має бути застосована ч.2 ст.75 СК України, у якій зазначено що, на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України (статті з 60 по 74).

Відповідно до ч.1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно зі статтею 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, та відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Таким чином, частки у сумісному майні, а саме квартирі АДРЕСА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рівними.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частина 4 ст. 60 ЦПК України зазначає, що доказуваний не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України).

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. ст. 3, 60, 62, 65, 69, 74 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212- 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ майна задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сімєю як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу з грудня 2013 року до серпня 2015 року.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 на квартиру АДРЕСА_4, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, право власності на ? частину квартири № 79 розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, будинок 90, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. М. Чернявська

02.11.2017