ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3705/17
Провадження № 2/210/1919/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"26" жовтня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

при секретарі Семко Н. А.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Бершадської Л. С.

свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, Криворізького південного ОУ Пенсійного фонду України по Металургійному району про встановлення факту перебування на утриманні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, Криворізького південного ОУ Пенсійного фонду України по Металургійному району про встановлення факту перебування на утриманні. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є матір'ю ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Позивач зі своїм сином разом проживали, вели спільне господарство, мали один перед одним спільні права та обов'язки, а також підтримували та піклувались один про одного, отже були сім'єю. На сьогоднішній день позивач не працює, має 80-річний вік, давно досягла пенсійного віку, тому у відповідності до ст.ст. 202, 203 СК України має право на отримання щомісячних страхових виплат, а також на пенсію по втраті годувальника. У липні 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про здійснення їй щомісячних страхових виплат у зв'язку зі смертю потерпілого, однак отримала відповідь про неможливість розгляду заяви до встановлення судом факту перебування позивача на утриманні ОСОБА_10, у зв'язку з чим змушена звернутись до суду з зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Бершадська Л. С., діюча на підставі довіреності від 01.08.2017 року за №1 в інтересах Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, заперечувала проти задоволення позовної заяви, оскільки вважає, що позивачка має право на страхові виплати, проте заперечує факт її перебування на утриманні, так як ОСОБА_2 має пенсію, яку отримував за життя і її чоловік, хоча й невеликого розміру. Крім того представник відповідача пояснила, що в даній справі взагалі відсутній спір, через прийняття рішення на користь ОСОБА_2 про призначення щомісячної страхової виплати по втраті потерпілого. У зв'язку з викладеним, просила суд відмовити у позовних вимогах.

Відповідач ОСОБА_11 південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області надав заяву про розгляд справи без їх участі, щодо суті позовних вимог не заперечували.

Допитані свідки у судовому засіданні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - сусіди позивачки, ОСОБА_6 - сестра позивачки, ОСОБА_5 - син позивачки, ОСОБА_7 - брат позивачки, пояснили, що чоловік ОСОБА_2 довгий час хворів та помер у ІНФОРМАЦІЯ_5. Син ОСОБА_10 проживав з батьками та повністю їх утримував, а саме - сплачував комунальні послуги, купував їжу, ліки та одяг. Крім того, свідки пояснили, що пенсія позивачки та її чоловіка були дуже маленького розміру, тому їх не вистачало навіть на оплату комунальних послуг, через що заробітна плата ОСОБА_10 була основним видом доходу та способом проживання останніх.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши зібрані докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 20 березня 2017 року ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, актовий запис № 246 (а.с. 8).

Як встановлено з копії акту № 8 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, з ОСОБА_10, працівником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ІНФОРМАЦІЯ_7 о 18.00 год. стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а саме внаслідок падіння він був затиснутим між шпенделями та помер через отримані травми (а.с. 40-43).

Згідно вимог ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють, непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_2, остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с. 6), тобто на час смерті сина вона досягла 80 років.

Відповідно до ч. 6 ч. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

На заяву ОСОБА_2 від 20.07.2017 р. відповідач надав перелік документів, необхідних до пред'явлення для розгляду питання про призначення страхових виплат по втраті годувальника. До вказаного переліку відноситься довідка з місця проживання із зазначенням осіб, які перебували на утриманні померлого, а також роз'яснено судовий порядок встановлення факту перебування на утриманні (а.с. 11).

За приписами ст. 256 ЦПК України суд вправі встановлювати факти, що мають юридичне значення, у тому числі факт перебування фізичної особи на утриманні, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При встановленні наявності факту проживання ОСОБА_2 з її сином ОСОБА_10 однією сім'єю та перебування позивачки на утриманні, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи син позивачки ОСОБА_10 за життя був зареєстрований та мешкав разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9,10).

Будучи допитаними в судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_10 до своєї смерті проживав з мамою ОСОБА_2 Остання хворіла, залишилася зовсім сама після смерті чоловіка, тому її син з нею постійно проживав та був її опорою. Він допомагав їй по господарству, забезпечував її продуктами харчування, ліками та всім необхідним, сплачував комунальні послуги.

Правовий аналіз норм Сімейного кодексу України та вищевказане дає підстави вважати, що позивачка є членом сім'ї загиблого ОСОБА_10, оскільки вона з померлим спільно проживала, була пов'язана з ним спільним побутом, правами та обов'язками, вела спільне господарство, тобто вони були однією сім'єю, підставою створення якої є кровне споріднення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Аналогічне правило закріплено і частиною 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У свою чергу Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (пп. «г» п. 20) звернув увагу, що непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування.

Крім того, у пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

З аналізу вказаних вище правовим норм вбачається, що однією із умов для отримання пенсій та допомоги в разі втрати годувальника є перебування непрацездатного члена сім'ї на утриманні померлого, тобто дохід такої особи не забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений діючим законодавством, і така особа потребує матеріальної допомоги.

Поясненнями свідків та самої позивачки встановлено, що ОСОБА_2 мала невеликий дохід у вигляді пенсії, якої не вистачало навіть на оплату комунальних послуг. Даний факт не оспорювався представником відповідача у судовому засіданні. Крім того, з довідки КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР від 15.09.2017 року за №1473 з'ясовано, що позивачка за станом здоров'я за останні 10 років потребувала постійного прийому медикаментів та стороннього догляду, була частково здатна до самообслуговування.

Також, з довідки про заробітну плату ОСОБА_10 вбачається, що ним отримано з березня 2016 року по лютий 2017 року заробітну плату в розмірі 118495,90 гривень, що становить середньомісячних дохід в сумі 10000 гривень (а.с.12). В той час, як позивачка отримувала пенсію у розмірі близько 1500 гривень. Тобто дохід ОСОБА_10 перевищував дохід матері приблизно у 10 разів.

Водночас, актом мешканців будинку АДРЕСА_2 підтверджується факт перебування ОСОБА_2 на утриманні її сина починаючи з 2006 року по момент його смерті (а.с. 10).

Таким чином, суд доходить висновку, що допомога, яка надавалась ОСОБА_10 позивачці була постійним та основним джерелом засобів до існування. Отже факт перебування позивачки ОСОБА_2 на утриманні сина ОСОБА_10 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в письмових матеріалах, поясненнях сторін, а також показах свідків, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 209 213-215, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, Криворізького південного ОУ Пенсійного фонду України по Металургійному району про встановлення факту перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала на утриманні її сина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, що помер ІНФОРМАЦІЯ_7, з 2006 року до моменту його смерті.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко