Справа № 750/5220/17 Провадження № 22-ц/795/2000/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Литвиненко І. В. Доповідач - Шарапова О. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

В травні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 20000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він 30 грудня 2016 року позичив ОСОБА_7, як фізичній особі, грошові кошти в розмірі 20000 грн., які помилково перерахував на картковий рахунок відповідача, як фізичної особи-підприємця з призначенням «поповнення карткового рахунку». Через місяць відповідач грошові кошти не повернув, але запропонував на отримані кошти надати йому, позивачу, якісь послуги, укласти договір і підписати акти виконаних робіт заднім числом. Між ним та відповідачем договори на надання послуг не укладались, відповідач послуг не надавав, а тому відповідач має повернути грошові кошти як безпідставно отримане майно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2017 року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_7 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження укладання між сторонами договору позики на суму 20 000 грн. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що показаннями свідка ОСОБА_8 підтверджується, що грошові кошти на картковий рахунок можливо перерахувати лише з призначенням «поповнення рахунку», а при зверненні до банку позивач мав намір перерахувати 20 000 грн. за послуги. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що він позивачу неодноразово та протягом тривалого часу надавав юридичні послуги, що підтверджується електронним листуванням. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що 28 грудня 2016 року він на свою електронну адресу отримав від позивача електронного листа наступного змісту: «По договоренности с ОСОБА_9, прошу Вас сделать на 20000 грн счет с учетом обналички (надеюсь на 1%), из Вашего перечня услуг с пометкой (Укртелеком)! Детали уточним по телефону», тобто він отримав пропозицію укласти договір про юридичні послуги на суму 20 000 грн., які фактично були надані раніше. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що в першому абзаці позовної заяви йдеться про позику, як підставу перерахування грошових коштів, а в прохальній частині позовної заяви йдеться про статтю 1212 ЦК України, як про кошти, які отримані помилково.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 30 грудня 2016 року ОСОБА_5 перерахував на картковий рахунок ФОП ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 20000 грн. із призначенням платежу - «поповнення карткового рахунку від ОСОБА_5».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами відсутні договірні відносини, а тому грошові кошти в сумі 20 000 грн. набуті відповідачем безпідставно.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд не може самостійно змінювати підстави позову.

Як при зверненні до суду з позовом, так і під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 пояснив, що між ним та відповідачем мали місце позикові зобов»язання. Письмовий договір позики не укладався, підтвердженням договору позики є квитанція про перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що підставою позову є невиконання договірних відносин, а тому відсутні підстави застосуванню до них правил ст. 1212 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2016 року відповідач на свою електронну адресу отримав з електронної адреси позивача електронного листа наступного змісту: «По договоренности с ОСОБА_9, прошу Вас сделать на 20000 грн счет с учетом обналички (надеюсь на 1%), из Вашего перечня услуг с пометкой (Укртелеком)! Детали уточним по телефону».

30 грудня 2016 року позивач на свою електронну адресу з електронної адреси відповідача отримав електронного листа наступного змісту» Отправляю договор, акты и счет. Жду звонка когда встретимся для подписания»

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_8, яка є працівником банківської установи та яка була допитана судом першої інстанції, ОСОБА_5 при першому зверненні до банківської установи мав намір перерахувати грошові кошти на картковий рахунок відповідача з цільовим призначенням «за надані послуги», але електронна система передбачає лише призначення платежу «поповнення рахунку», а тому при повторному зверненні до банку позивач по справі здійснив перерахування коштів на рахунок відповідача саме з призначенням платежу « поповнення рахунку».

Під час апеляційного розгляду справи позивач пояснив, що 28 грудня 2016 року саме з його електронної адреси був направлений на електронну адресу відповідача лист про виготовлення рахунку на 20 000 грн. за послуги, але такий лист з його електронної адреси міг направити відповідач по справі. Такі посилання позивача доказами по справі не підтверджені, тобто є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Під час апеляційного розгляду справи позивач пояснив, що без його, позивача, відома відповідач міг домовитися з працівниками банку про зарахування грошових коштів на картковий рахунок саме фізичної особи-підприємця. Такі посилання позивача доказами по справі не підтверджені, тобто є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку , що відповідач отримав від позивача пропозицію укласти договір про надання послуг на суму 20 000 грн., відсутні належні докази про те, що між сторонами був укладений саме договір позики, а тому , враховуючи підстави позову, у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів в сумі 20 000 грн. у зв»язку з невиконанням позикових зобов»язань, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2017 року скасувати.

ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 у відшкодування судових витрат, пов»язаних з апеляційним розглядом справи, 704 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: