АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 683/2743/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1067/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Лапка Ю.В.,

за участю: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 листопада 2016 року по справі за позовом комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради (далі комунальне підприємство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Комунальне підприємство зазначало, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення по вул. Острозького,55 бокс 17 в м. Старокостянтинові. Вказане приміщення знаходиться в житловому будинку, від системи централізованого опалення не відключено. Комунальне підприємство здійснює теплопостачання до квартири відповідача. 17 березня 2003 року відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, з ним було укладено договір про надання послуг з теплопостачання та відкрито особовий рахунок, пунктом 1.1 якого визначено, що споживач зобовязується сплачувати послуги з теплопостачання за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. 11 жовтня 2013 року відповідач за власним бажанням припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, про що внесено запис реєстраційною службою Старокостянтинівського районного управління юстиції від 15.05.2014 року №367419 до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Надані послуги з теплопостачання відповідач не оплачував з жовтня 2013 року по жовтень 2015 року, внаслідок чого заборгував комунальному підприємству ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_3 Категорія: 19,24

Доповідач: Янчук Т.О.

8832,81 грн.,у звязку з чим просив також на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 4295,32 грн., та 259,51 грн. - три відсотка річних. Вирішити питання по судовому збору.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 01 листопада 2016 року позовну заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості за період з жовтня 2013 року по жовтень 2015 року в розмірі 13387 грн. 64 коп., з яких 8832 грн. 81 коп. основний борг, 4295 грн. 32 коп. інфляційні втрати, 259 грн. 51 коп. три відсотки річних, а також 1218 грн. судового збору.

Ухвалою Староконстянтинівського районного суду від 11 квітня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що оскільки з ним укладався договір як з субєктом підприємницької діяльності про надання послуг з теплопостачання, тому такий спір повинен розглядатися в суді іншої юрисдикції. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 01.09.2005 року №63-2005 після припинення підприємницької діяльності відповідач неодноразово звертався до позивача про розірвання договору, однак останній в порушенням умов договору заперечував проти розірвання такого договору, однак відповідач вважає договір укладений між сторонами припиненим з 27.08.2013 року, тому підстави для стягнення заборгованості відсутні. Крім того вважає, що відсутність актів про обсяг наданих послуг, є перешкодою для стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Вважає неправильним застосування для нього тарифів для другої категорії, а не як для населення, оскільки він вже не займається підприємницькою діяльністю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. Клопотання представника комунального підприємства про відкладення розгляду справи відхилено, оскільки причина щодо неявки до суду апеляційної інстанції визнана колегією суддів неповажною.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходив із того, що за нормами ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач зобов'язаний оплачувати послуги з теплопостачання у строки, встановлені договором або законом, та, установивши факт наявності заборгованості по оплаті наданих послуг, дійшов висновку про покладення на нього відповідальності відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, за якою боржник, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.03.2005 року ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлова будівля, розташована за адресою м. Старокостянтинів вул. Острозького буд.55 бокс,17.

Комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради є виконавцем послуг з теплопостачання.

За вказаною адресою комунальне підприємство надає відповідачу комунальні послуги, при цьому постачання теплової енергії до нежитлового приміщення відбувається за допомогою системи централізованого опалення жилого будинку.

01 вересня 2005 року між комунальним підприємством та приватним підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з теплопостачання (а.с.31-33).

Рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 13 жовтня 2011 року № 479 встановлені тарифи на послуги централізованого опалення та підігріву води для інших (друга група) споживачів. Так, з 01 жовтня 2011 року опалення 1 кв.м. загальної площі в опалювальний сезон (при річній нормі споживання 0,218/6,25 міс.) коштувало 33,02 грн. з ПДВ, на місяць.

В подальшому на підставі рішень виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 16 січня 2014 року № 20 і від 10 квітня 2014 року № 158, постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.06.2014 року №836, від 28.11.2014 №506, від 27.02.2015 року №364 тарифи змінювалися (а.с.7-11).

Згідно витягу реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції від 15.05.2014 року №367419 ОСОБА_1 11 жовтня 2013 року за власним бажанням припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця.

Нежитлова будівля, яка належить на праві власності ОСОБА_1, та є майстерня-магазин радіо-телеапаратури використовується за своїм призначенням.

У період з жовтня 2013 року до 30.09.2015 року ОСОБА_1 не оплачував послуги з теплопостачання, внаслідок чого за цей період виникла заборгованість у розмірі 8832,81 грн.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (ч.ч. 1, 4 ст.4 ЖК Української РСР).

Статтею 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-ІV) встановлено, що комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону № 2633-ІV до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належить встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установах комбінованого виробництва теплової і електричної енергії.

У відповідності до Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики від 17 лютого 2011 року № 242 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 березня 2011 року № 366/19104), тарифи на постачання теплової енергії можуть встановлюватися для населення, бюджетних установ та інших споживачів.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст.32 Закону № 1875-ІV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

У відповідності до ч.6 ст.19 Закону № 2633-ІV споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Оскільки ОСОБА_1, навіть після припинення ним особисто підприємницької діяльності, отримує послугу з централізованого опалення не для задоволення власних житлово-побутових потреб, приміщення є нежитловим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення заборгованості за період з жовтня 2013 року по 30.09.2015 року в розмірі 8832,81 грн. (як для інших споживачів у нежитлових приміщення).

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Зважаючи на зазначене суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення також інфляційних втрат в розмірі 4295,32 грн., та 259,51 грн. - три відсотка річних.

Доводи апеляційної скарги, щодо підвідомчості даного спору господарському суду зазначених висновків не спростовують, оскільки ОСОБА_1 11 жовтня 2013 року припинив підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець, а з позовом до суду позивач звернувся 02.11.2015 року.

Посилання апелянта на відсутність між сторонами актів прийому-передачі виконаних послуг, теж не спростовують зазначених висновків, оскільки, будь-яких доказів щодо ненадання послуг з централізованого опалення нежитлового приміщення та надання їх в іншому обсязі та неналежної якості матеріали справи не містять та відповідачем не надано суду.

Не спростовують зазначених висновків також посилання відповідача на припинення з 27.08.2013 року договору №63-2005 року від 01.09.2005 року укладеного між комунальним підприємством та ним, як фізичною особою підприємцем, оскільки ОСОБА_1 хоч не укладав договір як фізична особа на постачання теплової енергії, однак фактично отримуючи послуги з теплопостачання нежитлового приміщення має заборгованість зі сплати вказаних послуг, яка підлягає стягненню з останнього.

Рішення ґрунтується на досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук