Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2017 Справа №607/12889/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

присяжних ОСОБА_1

ОСОБА_2

за участю секретаря Буцик О.П.

прокурора Галас Н.В.

представника психіатричного закладу, лікаря-психіатра ОСОБА_3

особи, яка підлягає примусовій госпіталізації ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу у примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ:

Лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 звернулася в суд із заявою про госпіталізацію гр. ОСОБА_4 в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню у примусовому порядку. У поданій заяві зазначено, що ОСОБА_4 був госпіталізований 17 жовтня 2017 року о 10 год. 05 хв. в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню направлення на госпіталізацію якого було видане лікарем психіатром амбулаторно-поліклінічного відділення, який після особистого огляду зробив висновок про необхідність його госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв»язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку гр..ОСОБА_4, які надійшли від ОСОБА_5 На підставі цих відомостей ОСОБА_4 був оглянутий лікарем психіатром ОСОБА_6 у приймальному відділенні, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. Гр.ОСОБА_4 був оглянутий комісією лікарів психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що лікування гр..мельника В.О. можливе тільки в умовах стаціонару. Згода ОСОБА_4 на госпіталізацію відсутня у зв»язку із його відмовою від запропонованої госпіталізації.

В судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 заяву підтримала і пояснила, що гр. ОСОБА_4 страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого він вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе і оточуючих, у звязку з чим, хворий не може дати усвідомлену згоду на госпіталізацію в психіатричний стаціонар. Крім цього, суду зазначила, що ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні з 2010 року у зв»язку із наявністю у нього психічного захворювання, у групі спеціального обліку як пацієнт, що страждає на тяжкий психічний розлад і чинить дії, небезпечні для навколишніх. Останній раз лікувався у стаціонарі даного лікувального закладу в 2015 році, амбулаторно ліків не приймає.

ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення поданої заяви, зазначивши, що його ніхто не оглядав при поступленні у лікувальний заклад, погроз та небезпеку оточуючим він не несе, агресії до своїх рідних не проявляє, пояснення своєї матерії та рідного брата вважає голослівними, від надання йому допомоги в амбулаторному порядку не відмовляється.

ОСОБА_5, яка є матір»ю ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що її син ОСОБА_4 страждає психічним захворюванням близько 10 років, лікувався в стаціонарі в 2015 році. ОСОБА_4 у зв»язку із його захворюванням була встановлена друга група інвалідності, однак він протермінував черговий огляд у серпні 2017 року. Зазначила, що у ОСОБА_4 останнім часом є погіршення стану його психічного здоров»я, у зв»язку із чим останній конфліктує з оточуючими, не впускає її до квартири, вчинив крадіжку її особистих грошей у зв»язку із чим вона звернулась до органів поліції, вибив двері до її кімнати та здійснив продаж її особистих речей без згоди останньої. Також зазначила, що ОСОБА_4 проявляє агресію до неї, заподіює їй тілесні ушкодження, а також неодноразово погрожує нанесенням їй тілесних ушкоджень, виявляючи при цьому реальні наміри та демонструючи перед нею предмети у вигляді палиць та словесно залякує її «гробом». Зазначила, що у тумбочці квартири знайшла кухонні ножі, які ОСОБА_4 туди поклав та зберігав.

Прокурор заяву про госпіталізацію гр. ОСОБА_4 у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без його згоди підтримав, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги зазначеній особі в примусовому порядку.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 поступив в стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні 17.10.2017 року, у супроводі матері, з діагнозом: параноїдна шизофренія, безперевний тип перебігу, дефект психіки по змішаному типу із переважанням психопатоподібного та вираженого кверулянства.

Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів Тернопільської ОККПНЛ від 17.10.2017 року, ОСОБА_4 хворіє психічним захворюванням із 10-11 років, відколи стали відмічатись зміни в психічному стані - став замкнутим, відгородженим, уникав спілкування, не слідкував за собою, періодично відмовлявся від їжі. З часом, відмічалися неадекватності в поведінці та висловлюваннях: замикався в кімнаті, закривав вікна, дзеркала, відчував страх, конфліктував з мамою, погрожував їй, застосовував фізичну силу, проявляв агресію до бабусі, штовхнув її, внаслідок чого вона отримала травму грудної клітки.

ОСОБА_4 перебуває в групі спецобліку, як пацієнт, що страждає на тяжкий психічний розлад і чинить дії, небезпечні для навколишніх. Остання госпіталізація його була в 2015 році. Амбулаторно ліків практично не приймає. Поступає на лікування повторно у звязку з погіршенням психічного стану: не впускав маму в квартиру, замикався, з приводу чого мама зверталась в поліцію; висловлювався нецензурно, ображав матір, погрожував її " гробом" ; вибив замок до кімнати матері. Напередодні розбив дзеркало в ліфті і коли його сусід ремонтував, вдарив сусіда. Під час дзвінка матері в поліцію, вдарив її. Мати неодноразово зверталася за допомогою до психіатрів амбулаторно-поліклінічного відділення та працівників поліції для сприяння в госпіталізації та лікуванні сина. Пацієнт на госпіталізацію не погоджується. Є інвалідом 2 групи, протермінував переогляд МСЕК в серпні 2017 року.

Комісія прийшла до висновку, пацієнт потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди в звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе і оточуючих.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що є сусідом у помешканні де проживає ОСОБА_4 Зазначив, що останній близько місяця часу проявляв до нього агресію у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень через встановлення останнім у кабіні ліфта дзеркала. Погрожував фізичною розправою.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду зазначив, що його брат ОСОБА_4 страждає тяжким психічним розладом внаслідок якого у нього останнім часом погіршився психічний стан. Був очевидцем, як ОСОБА_4 17.10.2017 року під час того, коли його мати ОСОБА_5 викликала швидку допомогу заподіяв останній тілесні ушкодження шляхом нанесення ударів кулаками в спину, чинив опір та боротьбу з працівниками поліції, погрожував випригнути з вікна дев»ятого поверху. Також зазначив, що ОСОБА_4 не впускає свою матір ОСОБА_5 до квартири, вибив двері її кімнати та здійснив крадіжку її грошей, у зв»язку із чим остання звернулась до органів Національної поліції. Крім цього, вказав, що його мати неодноразово повідомляла йому про реальні погрози від ОСОБА_4, заподіяння їй тілесних ушкоджень, а також агресію.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

1)вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих;

2) або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоровя особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану.

Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку.

Проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, зокрема, надані суду пояснення лікаря-психіатра про те, що у ОСОБА_4 у даний час наявний тяжкий психічний розлад внаслідок тяжкого психічного захворювання, який зумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, лікування ОСОБА_4 можливе лише в умовах стаціонару, без його усвідомленої згоди, а також те, що ОСОБА_4 уже проходив курс лікування з приводу тяжкого психічного захворювання в умовах лікувального закладу, не проводить на даний час амбулаторне лікування, враховуючи висновок комісії лікарів психіатрів та обставини зазначені у ньому, пояснення свідків, суд вважає, що заяву лікаря психіатра про примусову госпіталізацію громадянина у психіатричний стаціонар без його згоди слід задовольнити.

Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини, суд вважає, що слід госпіталізувати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без його усвідомленої згоди на стаціонарне лікування до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні у примусовому порядку для надання відповідної допомоги в умовах стаціонарного лікування.

На підставі наведеного, керуючись ст.279-282 ЦПК України, ст.13-16 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу у примусовому порядку - задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню для надання відповідної психіатричної допомоги в умовах стаціонарного лікування.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_9