Справа № 739/475/17
Провадження № 2/739/215/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємства «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права на приватизацію квартири,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права на приватизацію квартири №5, розташованої у будинку №25 по вул. Князя Ігоря у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказана квартира була надана їй Новгород-Сіверською міською радою у 1985 році як працівнику Новгород-Сіверського районного відділу культури. Вона зареєструвалася у цій квартирі та до цього часу продовжує проживати в ній. За час проживання у квартирі декілька разів робила за свій рахунок її ремонт, що збільшило вартість квартири, також здійснює витрати на утримання квартири. Відповідно вважає, що має право на приватизацію зазначеної квартири, в якій постійно проживає. При цьому зазначає, що раніше своїм правом на приватизацію житла із державного житлового фонду не користувалася.

На позов представником відповідача подано заперечення з яких вбачається, що позовні вимоги ним не визнаються, представник відповідача зазначає, що позивачка зверталася до органу приватизації Новгород-Сіверської міської ради із заявою про передачу їй у власність вказаної вище квартири на що позивачці було розяснено, що будівля, в якій знаходиться квартира позивачки, у грудні 2014 року була передана сектором культури Новгород-Сіверської районної державної адміністрації на баланс відповідача як будівля дитячої музичної школи (стара), тобто як адміністративна будівля, яка не належить до обєктів приватизації згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Також вказує, що позивачкою не надано передбачених Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян документів, а саме ордеру про надання жилої площі та документів, які підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Новгород-Сіверською міською радою декілька разів у 2016 та 2017 роках в неробочий час проводилася перевірка факту проживання осіб у «старій» будівлі музичної школи результати яких свідчать про те, що позивачка в будинку №25 по вул. Князя Ігоря не проживає. Крім того вказується, що позивачкою надано документи про її реєстрацію у спірній будівлі лише з 1999 року.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю, пояснила, що у вказаній вище квартирі вона зареєстрована та проживає понад 30 років, сама будівля, в якій знаходиться її квартира, є житловою та належить домоуправлінню №2. При цьому дитяча музична школа розміщена в новому сусідньою будинку. Щодо обставин надання квартири зазначила, що у 1985 році її викликав начальник відділу культури та поцікавився тим, де вона проживає після чого дозволив вселитися до будинку №25 по вул. Леніна в м. Новгороді-Сіверському та проживати в ньому. При цьому жодних документів, зокрема ордера чи рішення на вселення їй надано не було. У подальшому вона здійснила ремонт квартири, сплачувала комунальні послуги та використовувала і продовжує використовувати її для проживання.

Представник позивачки у судовому засіданні просив позов задовольнити повністю з підстав, викладених у ньому, зазначив, що позивачка з моменту надання їй вказаної квартири була зареєстрована та постійно проживає в ній, здійснюючи ремонт та сплачуючи за комунальні послуги. Будівля, в якій розташована квартира позивачки, є житловою і відповідно жодних перешкод для приватизації квартири позивачкою не існує. Раніше позивачка свого права приватизації житла не використовувала.

Представник відповідача у судовому засіданні висловився проти задоволення позову з підстав, викладених в його запереченнях.

Представник третьої особи у судове засідання не зявилася, при цьому подала заяву про розгляду справи без її участі.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, а також пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачка проживає в квартирі №5, розташованій в будинку №25 по вул. Князя Ігоря (Леніна) у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області, в якій зареєстрована з 07 лютого 1996 року, сплачує квартирну плату за проживання та оплачує комунальні послуги (а..с. 5-9, 14-23, 26, 95-125).

Вказана квартира згідно технічного паспорту має загальну площу 29,5 м.кв., розташована на першому поверсі будівлі та складається з двох житлової кімнати площею 12,2 м.кв., кухні та коридору (а.с. 24-25).

Згідно довідки КП «Новгород-Сіверське МБТІ від 26 квітня 2017 року будівля, розташована за адресою: м. Новгород-Сіверський, вул. Князя Ігоря (Леніна), 25 станом на 31 грудня 2012 року була зареєстрована за домоуправлінням №2 на підставі рішення виконкому №434 від 12 грудня 1953 року (а.с. 87).

З інформаційних довідок з державних реєстрів вбачається відсутність будь-якої інформації у державному реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру права власності на нерухоме майно, єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, державному реєстрі іпотек щодо будинку №25, розташованого по вул. Князя Ігоря (Леніна) у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області (а.с. 69-70).

Водночас з дослідженої у судовому засіданні інвентаризаційної справи №378 на домоволодіння №25 по вул. Леніна м. Новгорода-Сіверського вбачається, що будинок, в якому знаходиться квартира позивачки, обліковується як житловий за домоуправління №2 (а.с. 88-92).

З наданого Державним архівом Чернігівської області на запит суду протоколу №6 засідання виконкому Новгород-Сіверської районної ради депутатів трудящих ся від 06 лютого 1956 року вбачається, що вказаною радою вирішувалося питання про виділення під музичну школу відділу культури приміщення в якому розміщувався народний суд другої дільниці, при цьому адреса зазначеного приміщення у рішення не вказана (а.с.81-85).

Рішенням Новгород-Сіверської районної ради Чернігівської області від 17 вересня 2014 року зі спільної власності територіальних громад Новгород-Сіверського району у комунальну власність територіальної громади м. Новгорода-Сіверського було передано цілісний майновий комплекс Новгород-Сіверської дитячої музичної школи до складу якого включено дві будівлі 1812 року будівництва та 1984 року будівництва відповідно, які рішенням Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 07 жовтня 2014 року прийнято у спільну власність територіальної громади м. Новгорода-Сіверського, про що 31 грудня 2014 року складено акт приймання передачі (а.с. 38-47). При цьому з відповіді голови Новгород-Сіверської районної ради Чернігівської області від 18 травня 2017 року вбачається відсутність будь-яких документів про передачу домоуправлінням №2 на баланс вказаної ради будинку №25 по вул. Князя Ігоря (Леніна) в м. Новгороді-Сіверському (а.с. 78).

Згідно довідки Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 06 квітня 2017 року будинок №25 по вул. Князя Ігоря в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області в житловому фонді вказаної ради не перебуває (а.с. 37).

До 1996 року порядок реєстрації будинків та домоволодінь визначався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно вказаної інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів Рад депутатів трудящих.

Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів свідчить, що будинок №25, розташований на вул. ОСОБА_4 (колишня вул. Леніна) в м. Новгороді-Сіверському, в якому знаходиться квартира позивачки, належить до житлових, оскільки як житловий він перебуває на обліку КП «Новгород-Сіверське МБТІ». При цьому факт перебування зазначеного будинку спершу на балансі Новгород-Сіверської районної ради Чернігівської області, а в подальшому й на балансі Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області як будівлі дитячої музичної школи вказаних висновків не спростовує.

Як вбачається позивачка раніше не використовувала житлових чеків для приватизації державного житлового фонду (а.с. 13) та постійно проживала в квартирі з приводу визнання права на приватизацію на яку вона звернулася до суду, зокрема й до 1996 року. З метою реалізації свого права на приватизацію зазначеної квартири позивачка звернулася до відповідача із заявою про передачу цієї квартири у її приватну власність, однак 30 січня 2017 року отримала відмову, яка мотивована тим, що: будівля по вул. Князя Ігоря, 25 в м. Новгороді-Сіверському фактично є адміністративною; позивачкою не надано копії ордера про надання жилої площі та документів, які б підтверджували невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду (а.с. 27).

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482 ХІІ (далі Закон України №2482-ХІІ).

Так, частиною першою статті 1 Закону України №2482-ХІІ передбачено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Частиною другою статті 1 Закону України №2482-ХІІ визначено, що державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно частини першої статті 2 Закону України №2482-ХІІ до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартири (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року передбачено, що громадянином до органу приватизації, серед іншого, подається копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку).

Зі змісту наведених вище законодавчих положень висновується, що особа має право на приватизацію відповідної квартир (будинку), житлового приміщення у гуртожитку, кімнати у квартирі та одноквартирного будинку, які входять до державного житлового фонду, за умови вселення до відповідного житлового приміщення на законних підставах. При цьому підтвердженням законності вселення до житлового приміщення можуть бути відповідні рішення компетентних органів про надання особі для проживання житлового приміщення, а не лише ордер на вселення, який за своєю суттю є лише формалізованим підтвердженням наявності відповідного рішення. Водночас сам по собі факт реєстрації місця проживання позивачки у спірній квартирі, на що посилається остання, не може бути достатньою підставою для підтвердження законності вселення позивачки та членів її родини до вказаної квартири.

Позивачка у судовому засіданні обґрунтовуючи позовні вимоги визнала відсутність як рішення, так і ордеру на вселення її до квартири №5, розташованої в будинку №25 по вул. Князя Ігоря у м. Новгороді-Сіверському, при цьому вказала, що вселилася до вказаної квартири у 1985 році з дозволу на той час начальника відділу культури, і жодних доказів того, що відповідне рішення приймалося і відповідний ордер видавався суду не надала, хоча саме на неї в силу положень частини першої статті 60 ЦПК України покладається обовязок довести дані обставини.

З відповідей на запити суду, наданих Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області та Новгород-Сіверською районною державною адміністрацію вбачається, що в архівах даних установ відсутні рішення про надання позивачці квартири в будинку №25 по вул. Леніна (нині вул. ОСОБА_4) в м. Новгороді-Сіверському (а.с. 76,78).

Зважаючи на відсутність належних доказів законності вселення позивачки у 1985 році до спірної квартири №5, розташованої в будинку №25 по вул. Князя Ігоря (Леніна) у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області суд приходить до висновку, про відсутність підстав для визнання за позивачкою права на її приватизацію.

Викладене вище свідчить, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємства «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права на приватизацію квартири відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повне рішення складено 13 червня 2017 року.