ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-зз/753/49/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Крамарчук А.О., в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, в судовому засіданні по розгляду заяви ОСОБА_2 щодо скасування арешту на нерухоме майно, вжитого як забезпечення позову цивільній справі №753/15031/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборговнаості за договором позики,

Встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з вказаною заявою щодо скасування арешту на частину нежитлового приміщення (яка за твердженням заявника належить йому та знаходиться у Печерському районі м. Києва - по вул. Звіринецькій, 63-а), яка на думку заявника підлягає розгляду в саме в порядку, передбаченому ст.154 ЦПК України (яка розглядається судом протягом двох днів).

Проте, з положень ст.154 ЦПК України вбачається, що у вказаному порядку із заявою про скасування заходів забезпечення позову до суду мають право звернутися лише особи, які беруть участь у справі, що зокрема вбачається з ч.5 ст.154 ЦПК України, в якій імперативно визначено, що питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі (аналогічного висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 05 липня 2017 року по цивільній справі №753/10239/16-ц провадження №6-9956св17, в якій останній зазначив, що «…суди не звернули уваги на те, що згідно вимог ст.154 ЦПК України оскаржити ухвалу суду про забезпечення позову, просити скасувати заходи забезпечення позову може лише сторона у справі, …».

Отже, ОСОБА_2 має право звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав щодо вказаного нерухомого майна і вказане право останнього в установленому законом позовному провадженні цивільного судочинства не реалізоване.

Так, згідно з правовими висновками Верховного Суду України в ухвалі від 21 вересня 2011 року (справа №6-20106св09) зокрема містяться висновки щодо наслідків встановлення обставин, які свідчать про те, що провадження у справі відкрито за вимогою, яка не підлягає правовому захисту в іншому провадженні, ніж провадження, в якому повинно було розглядатися таке питання (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України), та зазначено, що вказане є фактом, який підтверджує неправомірність виникнення цивільного процесу в цьому випадку (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

Враховуючи викладене, вважаю, що відсутні правові підстави для розгляду вказаного звернення в порядку цивільного судочинства, передбаченому ст.154 ЦПК України, на який посилається заявник.

Судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки суду не пов»язані з порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

На підставі викладеного,

керуючись ст.205 ЦПК України,

Ухвалив:

Закрити провадження у справі №753/18282/17 за заявою ОСОБА_2 щодо скасування арешту на нерухоме майно.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів.

Суддя: