Справа № 639/9828/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Харківська місцева прокуратура №2 про визначення місця проживання дитини, відібрання малолітньої дитини , суд -

В С Т А Н О В И В:

16.11.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

11.08.2016 року ОСОБА_1 надала уточнення до позову та просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею та відібрати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2 та передати їй для проживання за місцем її мешкання АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 2001 року вони з відповідачем ОСОБА_2 почали разом проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 від сумісного проживання у них народився син ОСОБА_4, в свідоцтві про народження якого відповідач був зазначений батьком. Після народження сина відповідач припинив мешкати з ними, внаслідок чого вона разом з дитиною мешкала у своїх батьків за адресою АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 мешкає по АДРЕСА_2. В квітні 2015 року після чергової сварки у неї вдома, відповідач забрав дитину і перевіз до себе за місцем помешкання з єдиною метою - примусити її жити разом з ним. Результатом дій відповідача, є її звернення до суду з позовною заявою про визначення місця проживання сина з нею, так як з часу народження і до квітня 2015 року син мешкав виключно за місцем її постійного проживання, а саме по АДРЕСА_1,що підтверджується довідкою з місця її проживання ,поясненнями свідків та копією заяви про надання її згоди на подорож сина за межі України від 17.11.2009 року. Починаючи з 2012 року вони з відповідачем не можуть визначити місце постійного проживання сина, орган опіки та піклування в жовтні 2012 року визначив місцем помешкання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за її місцем проживання, але відповідач не погодився із цим та постійно забирає сина до себе, звідки інколи їй вдається забрати дитину. В квітні 2015 року відповідач ОСОБА_2 у черговий раз забрав сина до себе і з того часу вона не має змоги повернути дитину ,внаслідок чого була вимушена звернутися до суду в листопаді 2015 року з позовом про визначення місця постійного проживання дитини. Вона відповідально відноситься до своїх материнських обов'язків, дитина у неї завжди охайна, доглянута, має особисту кімнату за місцем її постійного проживання АДРЕСА_1. Син прихильний до неї, так як вона завжди знаходила час для занять із ним, з радістю спілкувався з її батьками, коли проживав з нею. Внаслідок чого психологічний розвиток сина відповідав його віку, займалася його доглядом під час хвороб. Відповідач не працює вже довгий час, а тому джерел прибутків не має, внаслідок чого вона або його батьки вимушені щоденно привозити йому та онуку продукти харчування, тому виконання своїх обов'язків з боку відповідача обмежується тільки цим. Згідно висновку Департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 02.08.2016 року постійне проживання сина доцільне з матір'ю , що на її погляд відповідає інтересам малолітньої дитини.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення відповідні вищенаведеному.

У судове засідання , яке було призначене на 08.06.2017 року позивач та її представник не з'явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили. Враховуючи те,що позивач та її представник надали пояснення у справі, мали можливість задати питання відповідачу, представникам служби у справах дітей, Харківської місцевої прокуратури №2, які від органу влади представляли інтереси малолітньої дитини , а також той факт, що справа довгий час перебуває в провадженні суду, в інтересах малолітньої дитини, судом було прийнято рішення про закінчення розгляду справи за відсутністю позивача та її представника.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що син з 2012 року постійно мешкає з ним за адресою АДРЕСА_2, він займається його вихованням, матеріально забезпечує його. Мати дитини іноді приходить до сина, однак син не дуже на неї чекає. На думку відповідача сину буде краще мешкати з ним, оскільки мати не працює, не зможе його матеріально забезпечити.

Представник управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 підтримала висновок від 02.02.2017 року та вважала не доцільним залишити проживати дитину з матір'ю ОСОБА_1 та відібрати дитину від батька.

Представник Харківської місцевої прокуратури №2 Горюнова І.В., яка представляла інтереси малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, вважала позов необґрунтованим та в інтересах неповнолітньої дитини просила залишити його проживати разом з батьком ОСОБА_2.

Суд, вислухав пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, свідків, психолога,дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню , виходячи з наступного.

Судовим розглядом справи встановлено, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2001 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4. В свідоцтві про народження дитини ОСОБА_3 , відповідач був записаний батьком. /а.с.7/ .

Спір між сторонами у справі щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_3 виник ще у 2012 році, про це свідчить рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 17.10.2012 року №594. На той час дитині було 4 роки. Виконавчим комітетом Харківської міської ради було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір'ю ОСОБА_1. Зазначене рішення виконано не було.

29.11.2012 року ОСОБА_1 зверталася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 з нею та відібрання дитини від батька.

У судовому засіданні були досліджені матеріали цивільної справи № 2012/10025/2012. З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається,що відповідач ОСОБА_2 , батько дитини 1 червня 2012 року викрав дитину , самочинно змінив місце її мешкання, хоча дитина з самого народження зареєстрована за місцем її проживання. З постанови о/у ВКМСД Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 22.10.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи вбачається, що перевіркою заяви ОСОБА_1 щодо чинення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_4 ,було встановлено, що з 04.10.2012 року малолітній ОСОБА_3 мешкає разом з батьком. /а.с.42 справи №2012/10025/2012/.

В матеріалах вищевказаної справи також містяться постанова від 15.09.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи за скаргами ОСОБА_1 щодо неправомірних дій ОСОБА_2 на підставі п. 2 ст. 6 КПК України . /а.с.53 справи №2012/10025/2012/.

23.04.2013 року ОСОБА_1 надала до суду заяву про залишення позову про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 з нею та відібрання дитини від батька без розгляду . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.04.2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця мешкання дитини та відібрання дитини - залишено без розгляду.

Вищенаведені письмові докази спростовують доводи позивача та її представника щодо проживання дитини з матір'ю до 2015 року.

Ці доводи також спростовуються фотознімками , які надала у якості доказів сама позивач , та на яких відображені відповідно до дати у 2010 році, вона, син ОСОБА_4 та бабуся /зі сторони матері/

Таким чином, судом встановлено , що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з середини 2012 року , з трьох років та п'яти місяців мешкає з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 .

До 2012 року ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідував комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад /ясла-садок/ №267 компенсуючого типу Харківської міської ради». Мати дитини ОСОБА_1 , систематично відвідувала заклад. Батько , ОСОБА_2 , декілька разів відвідував заклад, забираючи сина. / а.с. 70/ .

У судовому засіданні була допитана вихователька комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад /ясла-садок/ №267 компенсуючого типу Харківської міської ради» ОСОБА_7, яка пояснила, що ОСОБА_3 відвідував заклад з лютого 2011 року, йому було 4 роки. З закладу дитину забирали як мати ,так і батько. Зі слів ОСОБА_3 , він любить обох батьків . Мати ОСОБА_4 пояснила,що по сімейним обставинам дитина не буде відвідувати ясла -садок №267.

Довідка комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад /ясла-садок/ №267 від 02.08.2012 року та пояснення свідка ОСОБА_7 . спростовують доводи позивача щодо неприйняття батьком участі у вихованні сина до 2012 року.

З новим позовом про визначення місця мешкання сина ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 звернулася до суду 16 листопада 2015 року /через два роки та шість місяців /, а з позовом про відібрання дитини 11.08.2016 року.

Позивач у справі ОСОБА_1 не могла пояснити суду, чому поданий нею у 2012 році аналогічний позов, був за її заявою залишений без розгляду та чому вона стільки років не бажала визначити місце мешкання сина ОСОБА_4 з нею та відібрати дитину від батька, якщо вважала, що він незаконно утримує дитину та дитина повинна проживати з нею.

Така поведінка позивача у справі , не суперечить поясненням відповідача , який стверджує, що мати дитини ОСОБА_1 сама привезла ОСОБА_3 до нього у 2012 році та залишила мешкати з ним. Весь час до подання останнього позову та по сьогоднішній день , ОСОБА_1 періодично навідує сина, по декілька місяців проживає разом з ними, у цьому він не перешкоджає їй.

Матеріали справи дійсно містять декілька висновків судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_1, якими встановлено наявність у останній тілесних ушкоджень /експертиза від 02.01.2014 року ,21.03.2015 року, 16.01.2017 року/. Відповідач ОСОБА_2 заперечує нанесення ним цих тілесних ушкоджень На сьогоднішній день позивачем у справі не надано суду доказів тому, що ці тілесні ушкодження були завдані саме ОСОБА_2.

Позивач ОСОБА_1 не заперечує той факт, що з 2012 року неодноразово відвідувала сина за місцем мешкання батька дитини, залишалася на декілька днів з ними.

ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається з першого класу /01.09.2014 року/ в Харківській загальноосвітній школі 1-ІІІ ступенів №127 ім. Г.К. Жукова.

У судовому засіданні була допитана вчитель початкових класів школи №127 ОСОБА_8, яка пояснила, що ОСОБА_3 має добрий фізичний і розумовий розвиток, емоційний , товариський , в класі має друзів. Батько відвідує батьківські збори та приймає участь у житті класу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.91 р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків.

Відповідно до принципу 6 цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1 ст.161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім,ю роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини,позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до вимог цього Закону, Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 , та щодо відібрання дитини від батька. Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено, що батьки ОСОБА_3 проживали у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. На сьогодні вони мешкають окремо, їх особисті стосунки неприязні. Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за місцем проживання матері за адресою АДРЕСА_1, однак дитина якнайменше з 2012 року постійно мешкає з батьком за адресою АДРЕСА_2. Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов від 12.05.2016 року ,для малолітнього створено належні умови для проживання та розвитку. Згідно з інформації ЗОШ №127 від 12.12.2016 року . учень 3-А класу ОСОБА_3 має середній рівень навчальних досягнень,вмиє висловлювати власну думку усно та письмово, демонструючи достатній словниковий запас. Батько дитини , ОСОБА_2 ,приділяє увагу дитині. ОСОБА_4 забезпечений шкільним приладдям, в школу приходить чисто та охайно одягнений.

За згодою батьків малолітнього фахівцями із соціальної роботи ЦСССДМ Новобаварського району м. Харкова було проведено соціально- психологічне консультування ОСОБА_3 та зроблено висновок , що батько , з яким на даний момент мешкає ОСОБА_3, задовольняє його основні потреби, сприяє психоемоційному, інтелектуальному та фізичному розвитку . Найбільш значимими людьми для ОСОБА_3 є батько та бабуся /зі сторони батька/, до них він проявляє високу емоційну прихильність, що не можна сказати про ставлення до матері.

Фахівцями із соціальної роботи ЦСССДМ Новобаварського району м. Харкова, спростовані доводи позивача у справі, що син ОСОБА_4 має прихильність саме до неї.

ОСОБА_2 на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, що підтверджується відповідними сертифікатами, за місцем проживання характеризується позитивно. Згідно з його поясненнями, працює таксистом без оформлення трудових відносин.

На підставі ст. 171 СК України , було проведено співбесіду з малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 пояснив, що хоче жити з батьком, а з матір'ю інколи бачитись.

На підставі вищенаведеного управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування, зроблено висновок: за недоцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1, вважає за недоцільним відібрання малолітнього ОСОБА_3 від батька ОСОБА_2, вважає висновок Управління служб від 02.08.2016 року №454 таким, що втратив чинність.

Даних які свідчили б про недостатню обґрунтованість висновків органів опіки та піклування та/або їх суперечливість інтересам дитини, матеріали справи не місять

Відповідно до ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Згідно зі ч. 2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статі 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, чітко закріплено обов'язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини приділити належну увагу думкам висловленим дитиною. Так відповідно до ст. 6, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння судовий орган:упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію;у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини;надає можливість дитині висловлювати її думки;приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Проінформувавши дитину про спір який існує, вислухавши його думку з приводу того з ким дитина бажає проживати, служба у справах дітей у повному обсязі виконала свої обов'язки, а також діяла відповідно до норм Європейської конвенції про здійснення прав дитини (ст.ст. З, 12,) та відобразила позицію дитини у відповідній інформації , який було покладено в основу висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 02.02.2017 року за №106.

Можливість дитини висловлювати свою думку, її розуміння суті спору, який розглядається між батьками, а також їх прихильність до батька було підтверджено професійним дитячим психологом під час діагностичного обстеження, а також у судовому засіданні, зокрема: психологом А.О. Лукянчук (а. с. 187-188); працівниками Служби у справах дітей під час опитування малолітньої дитини , в яких чітко зазначено, що у дитини ОСОБА_3 спостерігається позитивне ставлення до батька, в спілкуванні з батьком спостерігаються гармонійні стосунки, прагнення до спілкування та спільного проведення часу, присутність особистої емоційної прихильності до батька. Разом з тим , як відмічено в інформації психолога, ОСОБА_3 раніше частіше спілкувався з матір'ю, але на даний час хоче якомога менше спілкуватися з нею Аргументуючи це станом її поведінки та те, що на час відвідування вона може знаходитися в стані алкогольного сп'яніння . Психолог зазначив, що при розмові про матір, та час коли він проживав з нею, хлопець починав нервувати та уникати бесіди на цю тему. Психологу дитина пояснила,що причиною переїзду до батька стали конфліктні ситуації спричинені матір'ю, свідком яких він був та отримані ним фізичні ушкодження , що вплинуло на рівень тривожності та емоційного стану дитини.

Суд, не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 , що ОСОБА_2 чинить перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином, оскільки вона сама пояснила , що відвідує сина та по декілька днів знаходиться з ним за місцем його проживання з батьком.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку щодо наявності виняткових обставин для розлучення дитини зі своєю матір'ю, оскільки наявні докази у справі свідчать про добровільне рішення матері про розлучення з малолітнім сином, оскільки нею у 2012 році пред'являвся аналогічний позов, однак вона просила залишити його без розгляду та з зазначеним позовом звернулася до суду лише через декілька років. За цей час дитина звикла до батька , до умов життя , які були створені для нього батьком, він навчається у школі, має друзів. А вирішальним, на думку суду , у розгляді цієї справи, є той факт , що дитина висловила своє бажання проживати з батьком.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до вимог ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, позбавляючи їх батьківських прав . у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 цього Кодексу, а також у інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для його життя . здоров'я .

Оскільки суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця мешкання сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею, а позовні вимоги про відібрання дитини є похідними від них, то таки також не підлягають задоволенню.

Однак, відмовлення позивачу у задоволенні позову , ніяким чином не позбавляє її права приймати участь у вихованні дитини , у спілкуванні з нею. Матері дитини слід прислухатися до рекомендацій психолога та прикласти зусилля направлені на зміну ситуації в родині,уникати конфліктних ситуацій в присутності дитини з метою зменшення його тривожності та напруги.

Судовим розглядом справи було встановлено, що між сторонами у справі склалися неприязні відносини, а тому на думку суду позивачу не слід спілкуватися з дитиною у присутності батька за місцем його мешкання. Місце спілкування може бути з дитиною може бути іншим ніж будинок батька . Таким чином батьки ОСОБА_4 не будуть допускати конфліктних ситуацій у присутності дитини.

Керуючись ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215,218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.