У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Ізмайлової Т. Л., Мостової Г. І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

В обгрунтування позову позивач посилався на те, що 16 січня 2008 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2202/0108/88-001, відповідно до умов якого вона отримала у кредит у розмірі 40 000, 00 дол. США, зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 16 січня 2018 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань іпотекодавці ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 передали в іпотеку нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59, 9 кв. м, житловою площею 34, 0 кв. м.

За договором купівлі-продажу прав за кредитами від 25 травня 2012 року право вимоги за кредитним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору виникла кредитна заборгованість.

Ураховуючи наведене, позивач просив в рахунок погашення заборгованості у розмірі 341 840 грн 00 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, визнати за банком право власності на вказану квартиру.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що 16 січня 2008 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1, укладено кредитний договір № 2202/0108/88-001, за яким остання отримала кредит у сумі 40 000, 00 дол. США на умовах сплати 11,9 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 16 січня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором іпотекодавці ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за іпотечним договором від 16 січня 2008 року передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 59,9 кв. м житловою площею 34 кв. м, що перебуває у їхній спільній частковій власності.

За договором купівлі-продажу прав за кредитами від 25 травня 2012 року вимоги за вказаним кредитним договором від ПАТ «Сведбанк» перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору у відповідачів станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 341 840 грн, 00 коп, з яких заборгованість по кредиту складає 314265 грн 46 коп., заборгованість по процентах - 27574 грн 54 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивач не є належним кредитором внаслідок недотримання процедури відступлення права вимоги за цим кредитним договором, крім того, позивач звернувся з позовом до спливу наданого відповідачам 30-денного строку на усунення порушення, а сума заборгованості за кредитом є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційної інстанції виходив з того, що висновок суду першої інстанції про недотримання процедури відступлення права вимоги за кредитним договором є безпідставним та суперечить матеріалам справи, а набуття ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором відбулося у належний спосіб.

Крім цього, звернення позивача з позовом до суду до спливу тридцятиденного строку наданого для усунення порушень, жодним чином не порушує прав відповідачів, а висновок суду першої інстанції про неспівмірність заборгованості за кредитом з вартістю предмета іпотеки не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Разом з цим, відмовляючи в задоволенні позову з інших підстав, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 1851цс15 від 30 березня 2016 року.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність іпотекодержателю за рішенням суду суперечить умовам іпотечного договору, відповідає матеріалам справи та встановленим судом апеляційної інстанції обставинам.

При цьому колегія суддів виходить з того, що ст. 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

З урахуванням наведеного та відсутністю в умовах іпотечного договору можливості передачі іпотекодержателю у судовому порядку права власності на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Т. Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова