Справа № 457/119/17
провадження №2/457/167/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

секретар судового засідання Болонна І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Трускавецький міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та ОСОБА_4 про зняття арешту з майна та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Трускавецький міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення боргу, повязаного з аліментними зобовязаннями,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Трускавецький міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та ОСОБА_4 про зняття арешту з майна, який мотивований тим, що вона відповідно до заповіту є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6. Спадщина складається з частки в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1. Для оформлення спадщини вона звернулася до нотаріуса, при оформлення спадкової справи в якого виявилося, що постановою державного виконавця від 16 грудня 2015 року на все майно ОСОБА_6 накладено арешт. 21 грудня 2016 року вона звернулася з письмовою заявою до Трускавецького МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області для з'ясування обставин, за яких було здійснено накладення арешту. Листом від 13 січня 2017 року їй повідомлено, що у відділі ДВС Трускавецького МУЮ у Львівській області перебував на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-3442/07 від 09 жовтня 2007 року, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_6 аліментів. Борг по виплаті аліментів становив 45701,54 грн. Боржником самостійно рішення не виконано. Державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 17 лютого 2016 року виконавче провадження закінчено у звязку зі смертю боржника ОСОБА_6, однак арешт з майна не знято. Просить звільнити належне ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, нерухоме майно з-під арешту, накладеного 16 грудня 2015 року постановою головного державного виконавця ВДВС Трускавецького МУЮ ОСОБА_7 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3442/07, виданого 09 жовтня 2007 року Дрогобицьким міськрайонним судом, боржником за яким є ОСОБА_6.

Від відповідачки ОСОБА_5 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Трускавецький міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення боргу, повязаного з аліментними зобовязаннями, яка мотивована тим, що у 2007 році за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду її колишній чоловік ОСОБА_6 зобовязаний сплачувати на її користь аліменти на утримання їхньої на той час неповнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 20 вересня 2007 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше встановлених законом 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 09 жовтня 2007 року видано виконавчий лист, що перебував на виконанні в Трускавецькому міському управлінні юстиції за місцем проживання боржника. Аліменти в її користь ОСОБА_6 не платив, у звязку з чим виник борг у розмірі 45701, 54 грн. 21 січня 2016 року ОСОБА_6 помер, заборгованість по сплаті аліментів не сплатив. Співвласниками квартири № 17 по вул. І.Мазепи у м. Трускавець на праві спільної сумісної власності є ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (донька). За законом їхня донька ОСОБА_8 як спадкоємець першої черги мала прийняти частку у майні після смерті свого батька. З цього приводу вона наприкінці 2016 року звернулася до нотаріальної контори, де їй повідомили про наявність заповіту в користь ОСОБА_2 З ОСОБА_2 та ОСОБА_9 вона не спілкується, вони перебувають у неприязних відносинах, тому вона не знала і не могла знати про наявність заповіту. До складу спадщини ОСОБА_2 перейшов також і обовязок по сплаті аліментів, зокрема, і заборгованості по їх сплаті. Просить стягнути з ОСОБА_2 борг по сплаті аліментів її спадкодавця ОСОБА_6 в її користь у сумі 45701,54 грн., а у задоволенні первісного позову відмовити.

Від позивачки за первісним позовом надійшло заперечення на зустрічну позовну заяву про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, оскільки ОСОБА_10 пропущено строк позовної давності звернення до суду, що є підставою для відмови у позові. ОСОБА_5 є колишньою дружиною спадкодавця. Вона не заперечує того, що дізналася про смерть спадкодавця одразу, а її донька була присутня на похороні. З письмовими вимогами до спадкоємців протягом шести місяців не зверталася, що також нею не заперечується. Позов надійшов до суду 10 березня 2017 року, тобто більше, ніж через рік з дня відкриття спадщини. Строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, пропущено. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач-відповідач посилається на розрахунок заборгованості, виданий державним виконавцем Матіїшиним А.Я. відділу ДВС Дрогобицького МРУЮ ГУЮ у Львівській області 02 листопада 2015 року. Заборгованість, нарахована виконавцем за період з 28 березня 2015 року по 31 жовтня 2015 року складає 4541,90 грн., що є повністю абсурдним, адже обовязок по сплаті аліментів припинився у ОСОБА_619 березня 2012 року, тобто наступного дня після повноліття доньки ОСОБА_8 Просила у задоволенні зустрічного позову відмовити у звязку з застосуванням строків позовної давності.

У судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_11 первісний позов підтримали у повному обсязі з підстав наведених у ньому, та просили відмовити у задоволенні зустрічного позову, пояснили, що позивачем за зустрічним позовом пропущений строк звернення до суду з такою позовною вимогою. ОСОБА_5 було відомо про смерть її колишнього чоловіка у січні 2016 року, що вона підтвердила у судовому засіданні.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_5 ОСОБА_12 заперечив проти задоволення первісного позову та просив задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Його довірителька нічого не знала про наявність заповіту та перебувала у вкрай поганих стосунках зі спадкодавцем та членами його родини.

Відповідач-позивач ОСОБА_5 заперечила проти задоволення первісного позову та просила задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. З вимогою до спадкоємця про стягнення боргу за аліментними зобовязаннями до спадкоємця не зверталася, тому що не знала, що треба було звертатися. Їй та її дочці ОСОБА_4 було відомо, що позивачка-відповідачка через 5 місяців після смерті ОСОБА_13 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, так як її дочка ОСОБА_14 також ходила до нотаріуса. Про смерть її колишнього чоловіка їй було відомо у січні 2016 року.

Представник третьої особи за первісним та зустрічним позовами, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Трускавецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_15 пояснила, що у неї на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення заборгованості по сплаті аліментів з ОСОБА_6 в корись його колишньої дружини. Внаслідок несплати боржником аліментів добровільно утворилася заборгованість. У ході здійсненні виконавчого провадження було накладено арешт на нерухоме майно, належне боржнику.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом ОСОБА_4, будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що ще за життя її батька велася мова про те, що батько ОСОБА_6 мав передати їй свою частку у квартирі. З батьком вона спілкувалася рідко останній раз вони розмовляли, коли він понад рік тому вітав її з днем народження. Про те, що батько заповів ОСОБА_2 квартиру за заповітом, їй не було відомо. Її мати перебувала у неприязних стосунках з родиною батька вони не спілкувалися між собою взагалі. Жодного разу ні її бабуся, ні її хрещена мати ОСОБА_2 не говорили про наявність заповіту. Про смерть батька їй стало відомо на наступний день. Вона була на похороні, її мати на похороні не була, однак вона їй повідомила про смерть батька. Розмови про квартиру на похороні не велися взагалі. Оскільки вона була впевнена, що батько квартиру залишив їй, то вона звернулася до нотаріуса, однак після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 є її племінницею, а ОСОБА_5 її колишня невістка. Померлий ОСОБА_6 це її син. Їй відомо, що з ОСОБА_6 стягувалися аліменти після розлучення зі ОСОБА_10. Приблизно у 2008 році її син складав заповіт на користь ОСОБА_2 По даному факту вона не спілкувалася ні з колишньою невісткою, ні з онукою. Якось вона зустрілися з ОСОБА_5 узгодити питання по заборгованості по аліментах взамін на частку у квартирі, зверталася з цього ж приводу і до адвоката. Про наявність заповіту вона ніколи ні колишній невістці, ні онуці не казала. Про смерть сина вона особисто повідомила онуці наступного дня після смерті ОСОБА_6 Вона теж має частку у цій же квартирі, однак вони з сином вирішили заповісти квартиру після смерті ОСОБА_2, оскільки онука її не відвідує та не признає, а ОСОБА_2 підтримує та допомагає.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що первісний позов слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК).

Відповідно до п. 11 Постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно зясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 58, 59 ЦПК).

Судом встановлено, що відповідно до заповіту, посвідченого 14 квітня 2008 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_16 (зареєстровано в реєстрі № 677) ОСОБА_6 заповів належну йому частку в спільній власності на квартиру № 17 в будинку № 22 на вул. І.Мазепи в м. Трускавець Львівської області ОСОБА_2 /арк. справи 8/. Згідно зі свідоцтвом про смерть від 22 січня 2016 року серії 1-СГ № 412632, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 помер 21 січня 2016 року, про що зроблено актовий запис № 13 /арк. справи 11/. Згідно з листом, адресованим ОСОБА_2 Трускавецьким міським відділом ДВС ГТУЮ у Львівській області від 13 січня 2017 року № 2432/01-38/62, у відділі державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області перебував на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-3442/07 від 09 жовтня 2007 року, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 боргу по виплаті аліментів на суму 45701,54 грн. Боржником самостійно рішення не виконано. Державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (№ запису про обтяження 125722355) /арк. справи 12/.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах встановленого ст. 1220 ЦК України строку позивачка звернулася до приватного нотаріуса Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_17, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 43767561 від 05 травня 2016 року /арк. справи 9/. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, сформованої 27 вересня 2016 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_17, відносно майна фізичної особи ОСОБА_6 встановлено, що 16 грудня 2015 року постановою державного виконавця ВДВС Трускавецького МУЮ ОСОБА_7 майно боржника арештовано та оголошено заборону на його відчуження /арк. справи 10/.

У матеріалах справи є копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 грудня 2015 року, винесеної державним виконавцем Костишин З.Т. у ході виконання виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-3442/07 від 09 жовтня 2007 року /арк. справи 13/. У подальшому постановою від 17 лютого 2016 року зазначене виконавче провадження закрито у звязку зі смертю боржника ОСОБА_6 /арк. справи 14/.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Враховуючи те, що виконавче провадження закрито у звязку зі смертю боржника, накладений арешт постановою державного виконавця не знятий у встановленому законодавством порядку, що унеможливлює позивачку реалізувати її право на прийняття спадщини, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення.

Що стосується позовних вимог, заявлених у зустрічній позовній заяві, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 лютого 2008 року відділом Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 20 вересня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше встановлених законом 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2. Боржник аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 02 листопада 2015 року заборгованість станом на 31 жовтня 2015 року становить 45701,54 грн. /арк. справи 36/. Як зазначено вище, ОСОБА_6 помер 21 січня 2016 року, заповівши належну йому частку в спільній власності на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2, частка у якій належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 липня 1996 року, виданого відділом приватизації державного житлового фодну Трускавецького міськвиконкому /арк. справи 35/.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Обов'язок померлого ОСОБА_6 складався із повернення суми несплачених аліментів, яка не є такою, що нерозривно пов'язана з особою боржника. Відтак, у результаті його смерті зазначене зобов'язання не припинилося, а перейшло до спадкоємця разом з успадкованим майном.

Заборгованість по аліментах, що утворилася за життя спадкодавця, входить до складу спадщини.

За положеннями ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення заборгованості по аліментах, у даному випадку, входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Згідно з ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-33цс15 від 8 квітня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Стягувач за аліментними зобовязання, ні її дочка до нотаріуса з вимогами до спадкоємця у встановлений строк не звернулися. що підтверджується показами свідків ОСОБА_4 (як була присутня на похороні батька ОСОБА_6О.), свідка ОСОБА_9 (яка повідомила онуку про смерть ОСОБА_6 по телефону наступного дня після його смерті) та поясненнями відповідача-позивача ОСОБА_5, яка вказувала, що про смерть її колишнього чоловіка дізналася на наступний день після його смерті, з вимогами до спадкоємця чи в нотаріальну контору не зверталася. Матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_5 (ОСОБА_3Т.) протягом встановленого законом строку з дня смерті ОСОБА_6 не пред'явила вимоги до його спадкоємця ОСОБА_2

Таким чином, відповідачем-позивачем не було дотримано порядку та шестимісячного строку пред'явлення вимог до спадкоємця боржника, визначених ст. 1281 та ст. 1282 ЦК України, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців боржника.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають задоволенню саме з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в:

Первісний позов задовольнити.

Звільнити нерухоме майно, належне ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з-під арешту, який накладено постановою старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 16 грудня 2015 року (№ запису про обтяження 12572235) з примусового виконання виконавчого листа № 2-3442/07, виданого 09 жовтня 2007 року, Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, боржником за яким є померлий ОСОБА_6.

У задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Т.В. Василюк