Справа №592/1521/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Корольова Г. Ю.
Номер провадження 22-ц/788/1018/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Бойка В. Б. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка діє як законний представник ОСОБА_6, третя особа: Центр надання адміністративних послуг Сумської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування житлом,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Центр надання адміністративних послуг Сумської міської ради, про визнання таким, що втратили право користування квартирою задоволено.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 з дня вибуття в зв'язку з виїздом на інше постійне місце проживання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції допустив зменшення прав малолітньої дитини ОСОБА_6, 2010 року народження, не залучивши до розгляду у справі службу у справах дітей Сумської міської ради.

Рішення суду не оскаржується в частині визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Вдовіченка О.Л., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8, яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Згідно з довідкою КП «Сумижилкомсервіс» № 2719 від 30 грудня 2016 року у вище вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4, як власник квартири, його син - ОСОБА_5, донька ОСОБА_9, онука - ОСОБА_10, неповнолітня онука - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 12).

Згідно з довідкою № 3 від 17 січня 2017 року ОСОБА_6 відвідує дошкільний (ясла-садок) № 514 Деснянського району м. Києва з 24 вересня 2012 року по даний час (а.с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач та його дочка більше року без поважних причин не проживають у спірному житловому приміщенні, а тому відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, втратили право користування квартирою.

Висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_6 узгоджується з обставинами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, з викладеного слідує, що член сім'ї власника житла може бути позбавлений права користування житловим приміщення на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, лише у випадку безперервного не проживання в даному житлі понад один рік без поважних причин.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 24 вересня 2012 року проживає в АДРЕСА_2 з матір'ю ОСОБА_3, де відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 514 Деснянського району м. Києва. Тобто, місцем проживання неповнолітньої Аліни, є місце проживання її матері ОСОБА_3

Таким чином, неповнолітня ОСОБА_6, хоча і зареєстрована АДРЕСА_1, в квартирі, яка належить на праві особистої власності її дідусю ОСОБА_4, але фактично не проживає у спірній квартирі з 2012 року, а забезпечена житлом за місцем проживання своєї матері, вона є такою, що втратила право користування цим житлом з підстав відсутності у ньому без поважних причин понад один рік.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що позбавивши неповнолітню права користування житлом, суд, всупереч вимогам пункту 2 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян те безпритульних дітей», допустив зменшення прав дитини, є безпідставними, оскільки його дія на спірні правовідносини не поширюється.

Попередній дозвіл органів опіки та піклування необхідний для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, права власності на яке або право користування якими мають діти.

Отже, посилання у скарзі на обов'язкову участь служби у справах дітей у справі, предметом якої є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є помилковим.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2017 року в частині визнання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -