У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О. В., Штелик С. П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 202 134 грн 26 коп.

В обгрунтування позову посилалося на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ компанією «Інвестжитлобуд» укладено кредитний договір № 1680 відповідно до умов якого товариством отримано кредит у розмірі 200 000 грн 00 коп. зі сплатою 18,75% річних, а у випадку прострочення позичальник сплачує 42,3% річних від суми залишку непогашеної заборгованості, які в подальшому змінено на підставі додаткової угоди № 1 від 10 вересня 2008 року і становили 23% річних за користування кредитом та 54% річних у випадку прострочення.

Кредитне зобов'язання забезпечено договором поруки № 1680/п1 від 11 вересня 2007 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4

Станом на 02 липня 2010 року кредитна заборгованість становила 358 447 грн 37 коп.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути на свою користь 202 134 грн 26 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 202 134 грн 26 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 11 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ компанією «Інвестжитлобуд» укладено кредитний договір № 1680, за умовами якого товариство отримало кредит у розмірі 200 000 грн 00 коп.

На забезпечення виконання зобов'язань ТОВ компанії «Інвестжитлобуд» 11 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 1680/п1.

Судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи (а.с. 5-8), позичальник зобов'язувався повернути кредит не пізніше 10 квітня 2008 року, а додатковою угодою № 1 до кредитного договору термін повернення кредиту продовжено до 09 грудня 2008 року.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11 лютого 2009 року позов ЗАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ТОВ компанії «Інвестжитлобуд» на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» 155 974 грн 65 коп. заборгованості за отриманий кредит по кредитному договору від 11 вересня 2007 року № 1680, 233 грн 96 коп. процентів за користування кредитом станом на 26 грудня 2008 року, 104 грн 50 коп. пені за період з 25 грудня 2008 року по 26 грудня 2008 року (а.с. 19).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми ст. 559 ЦК України та вважав поруку ОСОБА_4 припиненою.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи із норм ст. 251, ч. 4 ст. 559, ст. 1054 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, висновків суду не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик