АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1012/16-ц 22-ц/774/1034/К/17
Справа № 193/1012 /16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1034/К/17 суддя Шумська О.В.
Категорія № 48 (ІV ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

за участі: позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2з 28 вересня 1974 року, який розірвано 21 листопада 2015 року. За час шлюбу ними спільно придбано рухоме майно: лущильник ЛДГ-10 (1шт.), що придбаний 28.10.2004 року;- культиватор КП-4 (2 шт.), придбаних 06.03.2000 року; - зернокидач ЗМ-60 (1 шт.), придбаний 8.12.2003 року;- культиватор причіпний КПСу-4Д (1 піт.), придбаний 17.01.2011 року;- сіялка СУПН-8-01 з гідравлікою (1 пгг.), придбана 17.02.2002 року;- плуг ПЛН 3-35 (1 пгг.), придбаний 17.02.2002 року;- агрегат грунтообробний АГ-2.4-20 № 503 (1 шт.), придбаний 28.10.2003 року;- агрегат ґрунтообробний дисковий АГД-3.5 (1 шт.), придбаний 15.08.2008 року;- культиватор КПС-8 (1 шт.), придбаний 02.03.2010 року;- борона АГД - 2 8(1 шт.), придбана 19.07.2012 року;- плуг ПИЛ 8-40 (1 шт.), придбаний 31.03.1999 року;- борона ПДТ-3 (1 шт.), придбана 24.09.2002 року;- борона БДТП-3 (1 игг.), придбана 02.С8.2002 року;- сівалка C3-3.6. (1 шт.), придбана 22.03.2006 року;- зернокидач ЗЗП-60 (1 шт.), придбаний 14.07.2011 року;- сіялка СЗ - 3,6А (1шт.), придбана 25.08.2009 року;-трактор фірми «Jone Deere», серійний номер *ROTD168043759*, дата виробництва 08.06.1998 р., «Deere&Company»,Molline, Illinois, USA (трактор фірми «Jone Deere» був придбаний у ОСОБА_4);-гідравлічна стійка фірми «LANDTECHNIK», тип BS 100, номер 10390, дата виробництва 1999 р., вантажопідйомність 6000 кг., допуски навантаження на передню вісь 6000 кг., яке позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя майно:-лущильник ЛДГ-10 (1 шт.), придбаний 28.10.2004 року); - культиватор КП-4 (2 шт.), придбаних 06.03.2000 року; - зернокидач ЗМ-60 (1 шт.), придбаний 8.12.2003 року; культиватор причіпний КПСу-4Д (1 піт.), придбаний 17.01.2011 року; - сіялка СУПН-8-01 з гідравлікою (1 пгг.), придбана 17.02.2002 року;- плуг ПЛН 3-35 (1 пгг.), придбаний 17.02.2002 року; - агрегат грунтообробний АГ-2.4-20 № 503 (1 шт.), придбаний 28.10.2003 року; - агрегат ґрунтообробний дисковий АГД-3.5 (1 шт.), придбаний 15.08.2008 року; культиватор КПС-8 (1 шт.), придбаний 02.03.2010 року;- борона АГД - 2 8(1 шт.), придбана 19.07.2012 року;- плуг ПИЛ 8-40 (1 шт.), придбаний 31.03.1999 року; - борона ПДТ-3 (1 шт.), придбана 24.09.2002 року; - борона БДТП-3 (1 игг.), придбана 02.С8.2002 року; - сівалка C3-3.6. (1 шт.), придбана 22.03.2006 року; - зернокидач ЗЗП-60 (1 шт.), придбаний 14.07.2011 року;- сіялка СЗ - 3,6А (1шт.), придбана 25.08.2009 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Вважає, що судом при вирішенні справи по суті позовних вимог не встановлено обсягу майна, що було в наявності на час припинення шлюбних відносин.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.1974 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 21 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року скасоване рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року. Визнано мирову угоду укладену між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності, за умовами якої:

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: нежитлове приміщення - спортзал, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с. Камянка, вул. Набережна, буд. 69; 1/2 автомобіля марки «Тоуоtа» моделі «Land Cruiser 200», реєстраційний номер: АЕ 8881 АВ, дата першої реєстрації: 23.05.2014 р., дата реєстрації: 29.05.2014 р., рік випуску: 2014 р. Автомобіль марки «Камаз» моделі «4925», реєстраційний номер: 49984 АА, рік випуску: 1994 р.; 1/2 житлового будинку № 62, розташований за адресою: вул. Набережна, в с. Камянка Софіївського району Дніпропетровської області; Сівалки СЗ-5,4.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 житлового будинку № 62, розташований за адресою: вул. Набережна, в с. Камянка Софіївського району Дніпропетровської області; нежитлову будівлю - склад, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с. Камянка, вул. Набережна, буд. 37 А; комплекс будівель спареної ферми, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с. Новогригорівка, вул. Шкурка, буд. 2 Б; трактор марки «МТЗ» моделі «821», реєстраційний номер: 18270 АА, заводський номер: 08066069 двигун 527966; Автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21074» легковий седан - В, реєстраційний номер: АЕ 0520 ВР рік випуску: 2007 р., дата реєстрації: 03.01.2008 р.; Сівалки УПС-8-02; 1/2 частину автомобіля марки «Тоуоtа» моделі «Land Cruiser 200», реєстраційний номер: АЕ 8881 АВ, дата першої реєстрації: 23.05.2014 р., дата реєстрації: 29.05.2014 р., рік випуску: 2014 р.;

Нежитлову будівлю кормозапарника, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с. Новогригорівка, вул. Шкурка, буд. 2 В.( а.с.6).

При зверненні до суду із позовними вимогами ОСОБА_1 посилалась на те, що сторонами під час спільного проживання було придбано ще перелік рухомого майна, яке просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався ст.60 СК України та виходив з того, що позивачем доведено факт придбання спірного рухомого майна у період шлюбу, тому визнав рухоме майно спільною сумісною власністю подружжя.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до розяснень п. п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, сам факт спільності права власності не підлягає доведенню, він презюмується.

Заявляючи позовні вимоги про визначення майна спільною сумісною власністю позивач ОСОБА_1 не ставить питання про його розподіл. Питання обсягу спільно нажитого майна під час шлюбу є предметом доказування та підлягає доведенню під час вирішення питання про розподіл спільного майна подружжя.

Однак, позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги про розподіл спільного майна подружжя не заявлено.

Оскільки особою, яка звертається до суду із позовними вимогами не ставиться питання про розподіл спільного майна подружжя, тому позовні вимоги про встановлення обсягу даного майна заявлено передчасно та не можуть бути предметом окремого розгляду.

На підставі викладеного, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, ухвалено із порушенням п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: