Справа № 635/4377/17
Провадження № 2/635/2704/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

24 жовтня 2017 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді О.М. Пілюгіної

за участю секретаря Зуєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання матері,

ВСТАНОВИВ:

позивач подала до суду позовну заяву та просить збільшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2016 року з відповідача на користь позивача на утримання непрацездатної ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2012 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягнуті аліменти у розмірі 1/12 частини заробітку, щомісячно, починаючи з 09 лютого 2012 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2014 року розмір аліментів було зменшено з 1/12 частини від заробітку до 1/20 частини від заробітку. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2016 року розмір аліментів збільшено з 1/20 частини заробітку до 1/18 частини заробітку. З того часу матеріальне становище позивача значно погіршилось. Вона є пенсіонером, інвалідом ІІ групи, страждає низкою захворювань: наслідки тяжкого гнійного менінгоенцефаліта у вигляді дифузного атрофічного процесу головного мозку, гіпертонічна хвороба ІІ ст. 3 ступінь, цукровий діабет 2 типу, аутоімунний тиреодит, пептична виразка дванадцятипалої кишки, хронічний лимфолейкоз, тому потребує постійного медикаментозного лікування та лікування в умовах стаціонару. Наявність захворювань збільшує матеріальні витрати, а інших доходів крім пенсії у розмірі 1556,94 грн. позивач не має, а сума пенсії не покриває усіх витрат на лікування. Останній раз позивач перебувала на реабілітаційному лікуванні з 23.06.2017 року по 10.07.2017 року. Аліменти, які отримує позивач за рішенням суду складають 200,00 грн., але їх виплата є нерегулярною. Останній платіж надійшов у грудні 2015 року в іншому відповідач злісно ухиляється від виконання обовязку утримувати позивача і станом на 01 березня 2017 року розмір заборгованості по сплаті аліментів складає 7331,76 грн. Відповідач є повнолітньою працездатною особою, має постійне місце роботи, отримує заробітну плату та матеріальну допомогу на дітей. Оскільки стан здоровя позивача погіршився, розмір аліментів на її утримання підлягає збільшенню.

Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Також вказала, що у жовтні розмір її пенсії підвищився на 500,00 грн. і складає близько 2055,00 грн.

Відповідач у судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду сповіщалась належним чином, тому суд за згодою позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2012 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання як матері стягнуті аліменти у розмірі 1/12 частини заробітку щомісячно, починаючи з 09 лютого 2012 року.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2014 року розмір стягнених аліментів згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2012 року змінений та зменшений з 1/12 частини заробітку до 1/20 частини заробітку щомісячно. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2016 року, рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2014 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року, рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року залишено без змін.

Також з наданих суду рішень Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2012 року та Харківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2014 року, встановлено, що при визначенні розміру аліментів на позивача, суд виходив з того, що ОСОБА_1 є особою, яка досягла пенсійного віку, ветераном праці та інвалідом ІІІ групи, страждає на цукровий діабет, катаракту обох очей, гіпертонічну хворобу, щитовидну кісту, у неї виявлений лейкоз крові, що потребує лікування та обстеження. Крім того, судом також був врахований матеріальний стан відповідача, яка є одинокою та багатодітною матірю, на її утриманні знаходиться троє дітей, вона перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області та одержує допомогу на дітей як одинока мати, не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за хворою дитиною до досягнення нею 6 років, всі троє дітей потребують лікування.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2016 року частково задоволені вимоги ОСОБА_1 та збільшено розмір аліментів з 1/20 до 1/18 частини заробітку (доходу) відповідача, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 за рішенням суду на утримання матері, оскільки позивач внаслідок погіршання стану здоровя отримала ІІ групу інвалідності. Вказане рішення суду першої інстанції скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 червня 2016 року та в задоволенні позовних вимог повністю відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до довідки до Акта огляду медико - соціальної експертної комісії ОСОБА_1 з 10 вересня 2015 року встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням, безстроково.

За даними виписок медичної картки стаціонарного хворого за 2016 та 2017 роки, санаторно - курортної карки ОСОБА_1 проходила курс лікування та реабілітації наслідків тяжкого гнійного менінгоенцефаліта у вигляді дифузного атрофічного процесу головного мозку та супутніх хвороб, зокрема гіпертонічна хвороба ІІ ст. 3 ступінь, цукровий діабет 2 типу, аутоімунний тиреодит, пептична виразка дванадцятипалої кишки, хронічний лимфолейкоз.

Суду в якості доказів надані: довідка на імя ОСОБА_1 що видана Харківським приміським обєднаним УПФУ Харківської області щодо перебування на обліку; лист № 17-35/9178/9 від 15.03.2017 року на імя ОСОБА_1, ОСОБА_2 та перерахунок заборгованості по виплаті аліментів ОСОБА_2, направлений Дзержинським ВДВС ОСОБА_3 ГТУЮ у Харківській області; лист № 249 від 29 травня 2006 року КЗОЗ «Обласна клінічна інфекційна лікарня» щодо стану здоровя ОСОБА_1; виписки з медичних карт та консультативні висновки спеціалістів щодо стану здоровя ОСОБА_1 за 2006 рік, 1998 рік, 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік, копії чеків на придбання ліків, пенсійне посвідчення на імя ОСОБА_1, ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2016 року про оголошення в розшук ОСОБА_2; повідомлення Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області від 19 грудня 2016 року на імя ОСОБА_1 про припинення розшуку ОСОБА_2 у звязку із встановлення її місцезнаходження.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Розмір аліментів на батьків відповідно до ч. 1 ст. 205 Сімейного Кодексу України, суд визначає у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Суд аналізуючи норми закону, надані позивачем докази, приходить до висновку, що вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання позивача як матері відповідача задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обовязок повнолітніх дочки, сина піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в ст. 51 Конституції України. Таке піклування може полягати в особистому догляді за батьками, допомозі в побуті, захисті прав й інтересів, матеріальній підтримці тощо. Цей конституційний обовязок отримує продовження в нормах сімейного законодавства, зокрема у главі 17 СК України «Обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання»

Судовим рішенням Харківського районного суду від 07 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних вправах апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року змінено розмір стягнутих аліментів з 1/12 до 1/20 частини. При цьому суди виходили з того, що матеріальний стан у звязку із хворобами дітей у ОСОБА_2 погіршився. У звязку з досягнення донькою трирічного віку була припинена державна допомога на її утримання. Судами також встановлено, що ОСОБА_2 не має можливості працювати та залишити дітей без догляду. Син ОСОБА_4 після отриманої 30.08.2014 року травми хребта став хворіти, у нього виявили поганий зір і він регулярно проходить стаціонарне лікування, що також погіршило матеріальний стан ОСОБА_2 оскільки вона вимушена постійно вирішувати питання знаходження коштів на лікування сина, придбання ліків.

Судовими рішеннями було встановлено, що обидві сторони знаходяться у стані малозабезпеченості і потребують матеріальної допомоги.

Судом, також встановлено, що між матірю та донькою склалися багаторічні неприязні стосунку, у звязку з чим ОСОБА_2 вимушена проживати з дітьми в орендованій квартирі та нести додаткові грошові витрати.

Враховуючи, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що матеріальний стан відповідача значно покращився і вона має можливість сплачувати аліменти у розмірі більшому ніж визначено рішенням суду від 07 жовтня 2014 року, суд повністю відмовляє в задоволенні позову, при цьому враховує, що позивач у судовому засіданні визнала, що розмір її пенсії з жовтня 2017 року збільшився на 500 гривень і складає близько 2055 гривень на місяць.

При вирішенні справи суд керується нормами статті 18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №-789-ХІІ від 27 лютого 1991 року набула чинності для України 27 вересня 1991 року визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також суд враховує, що обставини на які позивач посилається як на підставу для збільшення розміру аліментів, зокрема на наявність низки хронічних хвороб і погіршання у звязку з цими хворобами стану її здоровя, вже існували на час ухвалення рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2016 року про збільшення розміру аліментів, але вказане рішення суду скасоване судом апеляційної інстанції і позивачу в задоволенні вимог про збільшення розміру аліментів на її утримання як матері відмовлено.

Крім того, суд приймає до уваги, що за нормою ст. 202 СК піклування за непрацездатними батьками може полягати в особистому догляді за батьками, допомозі в побуті, захисті прав і інтересів, матеріальній підтримці тощо. Але, як було встановлено з рішення суду, між матірю і донькою багато років існують непорозуміння, небажання перейматися проблемами кожного, небажання жаліти і допомагати один одному, а при наявності ж добрих стосунків, за відсутності можливості матеріального забезпечення з боку доньки, позивачка б мала можливість отримувати від неї допомогу в побуті, підтримку моральну, теплі слова від онуків, що є найбільш суттєвішим для людини ніж інші чинники.

Враховуючи викладене суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог за їх недоведеністю та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносить за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, глава 17 Сімейного Кодексу України,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Відповідач має право звернутися до Харківського районного суду Харківської області з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Пілюгіна