Справа №487/2199/16-ц 12.06.2017 12.06.2017 12.06.2017
Провадження №22-ц/784/1289/17
Справа № 487/2199/16- ц Головуюча першої інстанції: Агєєва Л.І.
Провадження № 22-ц /784/1289/17 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2017 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

ОСОБА_2

із секретарем: Тищенком Л.С.

з участю

представника

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариств « Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк, або Банк) на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2017 р., у справі за

позовом

ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

28. 04. 2016 р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 29.12.2007 р. з ОСОБА_4 було укладено договір кредиту, за умовами якого вона отримала 22.000 $ ( далі $- типографський символ долара США в стандарті Юнікод) на поточні потреби, зобовязавшись повернути отримані кошти до 28.12.2020 р.

За умовами цього договору, крім комісій, які сплачуються в день укладення договору, позичальниця зобовязалася щомісячними платежами у розмірі не менше 141 $ погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту, проценти за його користування у розмірі 13,5 % річних щомісячно.

Додатковою угодою від 09.10.2008 р. було передбачено підвищення відсоткової ставки з 20.10.2008 р. до 15% річних.

Другою додатковою угодою з позичальницею від 19.02.2010 р. сторонами зафіксовано факт наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20.731,00$ та за відсотками у розмірі 2.738, 96 $.

Процентна ставка підвищена до 15, 06% річних, а термін повернення кредиту встановлено до 28.12.2025 р. Встановлено новий графік погашення кредиту та розміри щомісячних платежів.

Внаслідок невиконання позичальницею цих зобовязань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 12. 04. 2016 р., складає 48.999,95 $, а у гривневому еквіваленті 1.252958 грн. 07 коп.

Посилаючись на наявність цієї заборгованості позивач просив про задоволення позову шляхом стягнення боргу у гривневому еквіваленті на час ухвалення рішення.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2017 р. ухвалено про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на необгрунтованність висновків суду порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Грошові зобовязання, відповідно до вимог ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

В разі порушення зобовязання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК та умовами договору.

Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2007 р. ОСОБА_4 було укладено договір кредиту, за умовами якого вона отримала від Банку 22.000 $ на поточні потреби, зобовязавшись повернути отримані кошти до 28.12.2020 р. та сплатити за користування кредитними коштами річні, передбачені пунктом 1.1 договору та підп.1.1 пункту 1 додаткової угоди № 1 від 09.10.2008 р. та підп.. 2.1 пункту 2 додаткової угоди №2 від 19.02.2010 р.

Пунктом 2.2 останньої угоди встановлено новий кінцевий термін повернення кредиту 28.12.2025 року.

Згідно з пунктом 4.5 ст. 4 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених підпунктами 3.3.8 (своєчасна сплата кредиту, процентів та нарахованих санкцій), 3.3.9 (своєчасне дострокове та в належному розмірі повернення кредиту, процентів та можливих штрафних санкцій) цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, повязуючи його лише з фактом неналежного виконання позичальником умов кредитної угоди протягом більше ніж 60 календарних днів.

Пунктом 6 додаткової угоди №2 від 19.02.2010 р. сторони такі умови настання права вимоги не змінювали, а лише встановили більш скорочений термін порушення строків сплати процентів або кредиту, як додаткову підставу, що дає право Банку вимагати після його закінчення дострокового погашення кредиту відсотків та нарахованих санкцій шляхом направлення відповідного повідомлення.

Обовязок позичальника щодо дострокового повернення кредитної заборгованості на підставі вимог цього пункту додаткової угоди настає не пізніше 30 днів з дня отримання відповідного повідомлення Банку.

Положеннями пункту 7.4 ст.7 Договору продубльовано умови пункту 4.5 ст. 4 Договору щодо підстав настання строку права вимоги.

При цьому встановлено, що внаслідок невиконання умов договору виникла заборгованість у розмірі, який визначено відповідним розрахунком( а. с 4-6).

Останній платіж за кредитним договором позичальниця здійснила 07 жовтня 2011 року, а тому за визначенням пункту 4.5 ст.4 Договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 08 грудня 2011 року.

Оскільки строк виконання основного зобовязання було змінено на 08 грудня 2011 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 28.04. 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Після зміни строку виконання зобовязання до 08 грудня 2011 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

Встановивши факт спливу позовної давності щодо вимог про повернення кредитної заборгованості разом з нарахованими відсотками та неустойкою і враховуючи наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд обгрунтовано, на підставі положень ч.4 ст.267 ЦК України прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки поважних причин для його поновлення в ході судового розгляду не встановлено.

Посилання суду на підпункт 6 додаткової угоди № 2, як підставу настання права вимоги є помилковим, але воно не змінює правильність правового висновку суду щодо пропуску строку позовної давності та не дає підстав для скасування правильного по суті рішення з одних лише формальних міркувань, відповідно до приписів ч.2 ст.308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що положення пункту 4.5 ст.4 Договору мають застосовуватися лише з врахуванням передбачених пунктом 7.1 Договору додатків, змін або доповнень договору, які мають вчинятися лише у письмовій формі, не заслуговують на увагу, оскільки п.4.5 ст.4 Договору таких застережень не містить.

Що стосується застосування пункту 6 додаткової угоди №2, то його не можна розцінювати як умову договору, якою змінюється пункт 4.5 ст. 4 Договору.

Адже пунктом 7 додаткової угоди №2 застережено, що інші умови Договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить додатковій угоді.

При цьому пунктом 6 додаткової угоди №2 встановлено інша, додаткова підстава настання права вимоги, яку поставлено в залежність від часу направлення повідомлення Банком боржниці.

Не заслуговують на увагу і посилання на те, що строк позовної даності щодо щомісячних платежів починає перебіг з часу закінчення строку сплати кожного з щомісячних платежів.

Адже після зміни строку виконання зобовязання позичальник повинен за умовами п. 4.5 ст.4 Договору повернути кредитну заборгованість у повному обсязі разом з усіма нарахуваннями, а тому усі нарахування передбачені щомісячним графіком не мають правового значення та не підлягають виконанню.

Саме такий правовий висновок містить постанова Верховного Суду України у справі №6-990 цс-16 від 16.11.2016 р. і саме з врахуванням такої правової позиції ухвалене рішення у цій справі судом першої інстанції.

Не заслуговують на увагу і посилання на те, що на вимоги Банку про повернення кредиту не розповсюджуються правила позовної давності.

Адже ст. 268 ЦК України містить виключний перелік вимог на які не поширюється позовна давність. Спірні правовідносини до цього переліку не входять.

Інші заперечення апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки правильність висновків суду щодо наслідків вирішення спору не спростовують, а тому не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариств « Укрсоцбанк» відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2017 р. залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Т.В. Серебрякова

ОСОБА_5