Справа № 396/2093/16-ц
Провадження № 2/396/101/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Кухарської Н.А.,

за участю секретаря - Стеценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок шляхом зняття з реєстрації постійного місця проживання, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. В 2006 році у вказаному будинку було зареєстровано відповідача по справі ОСОБА_2. ОСОБА_2 перешкоджає позивачу по справі користуватись вказаним будинком, руйнує та псує жилі примішення в домоволодінні. Крім цього, він зловживає спиртними напоями, після чого вдома затіває скандали та сварки в зв"язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім"ї. Незважаючи на численні усні звернення позивача до відповідача про зняття його з реєстрації за вказаною адресою, відповідач до цього часу з реєстрації не знявся. Вказує, що з моменту отримання права власності на вказаний житловий будинок і до сьогоднішнього дня не може реалізувати гарантоване їй законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності майном, оскільки зазнає постійних перешкод з боку ОСОБА_2, в зв"язку з наведеним просить позов задовольнити.

В ході розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги та просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача уточненні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні 06.04.2017 року позов визнав частково та пояснив, що він дійсно не проживає в будинку, однак, в подальшому має намір переїхати туди та проживати. Просив в позові відмовити. В інші судові засідання відповідач не з'явився, в зв'язку з чим судом було ухвалено про можливість розгляду справи без його участі

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідка, дослідивши позовну заяву та письмові докази по справі, суд встановив слідуючі обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до частини першої ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, виданее 28.10.2013 року Новоукраїнською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області ( а.с. 10-11).

Згідно довідки, виданої виконкомом Рівнянської сільської ради від 25.11.2016 року про те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 02.02.2006 року по даний час ( а.с.20).

Відповідно да акта від 08.12.2016 року складеного комісією в складі ОСОБА_3- секретаря виконавчого комітету Рівнянської сільської ради, ОСОБА_4 - депутата Рівнянської сільської ради про те, що 8 грудня 2016 року проведено обстеження домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 Згідно записів погосподарських книг сільської ради за вказаною адресою обліковуються ОСОБА_1 1968 р.н., та її син - ОСОБА_2 1989 року народження. На момент обстеження вказаний будинок був зачинений. Зі свідчень сусідки - ОСОБА_5 та тітки - ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 працює в будівельній бригаді, постійно перебуває по роботі у відрядженнях по області, але на вихідних іноді навідується до будинку ( а.с. 19).

Відповідно до постанов від 12.08.2013 року та від 04.02.2014 року винесених Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення психологічного насильства в сім"ї відносно матері та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу ( а.с. 17-18).

Згідно акта від 24.02.2014 року складеного депутатом Рівнянської сільської ради ОСОБА_4 в присутності начальника РСВМ Новоукраїнського РВ УМВС ОСОБА_6 проведено обстеження домоволодіння в АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1 При обстеженні виявлено, що після проведення опису майна в домоволодінні - 13.11.2013 року вирубано 3 кущі винограду, 5 кущів смородини, 2 кущі аґрусу, викопано 2 кущі роз, розібрана металева арка для винограду, знято металевий забор довжиною приблизно 10 метрів, в бані немає топки, котла, з сінника знято залізо, з плити, яка споруджена на подвір'ї зникли залізні двері та 2 чугунні плити, колісника, в погрібі немає металевих перегородок та поличок (а.с. 21).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України).

Права власника житлового будинку квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як роз'яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Згідно із ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.63 Цивільного процесуального кодексу України)

На підтвердження факту відсутності відповідача ОСОБА_2 за адресою місця реєстрації, за клопотанням позивача, допитано свідка ОСОБА_7, яка суду повідомила, що позивач по справі є її матір'ю, а відповідач - братом. Вказала, що останній жив у будинку до 2013 року, однак, виїхав та на даний час не проживає. Будинок перебуває в занедбаному стані. Мати , як власник, хоче розпорядитись майном.

Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 72 Житлового кодексу України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, оскільки відповідач в домоволодінні не проживає, а також відповідач не виконав зобов'язання щодо зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку, а тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно із ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.4 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом достовірно встановлено, що позивач є єдиним власниками домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Встановлено, що відповідач не проживає в будинку понад один рік без поважних причин, в зв'язку з чим втратив право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком є обгрунтованим, законним та доведеним, в зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування документально підтверджених (а.с. 1) судових витрат понесених позивачем у сумі 551 грн. 20 коп.

Враховуючи наведене та керуючись ст.150 Житлового кодексу України, ст. ст. 383, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.10, 57, 58, 59, 63, 88, 208, 209, 212-215, 217, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: Н. А. Кухарська