АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Волошиної В.М., Рейнарт І.М.

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року,

встановила:

У січні 2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» ( далі - ТОВ «Світ побуту») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору управління майном від 31 серпня 2011 року, укладеного між ним та ВАТ «Трест «Південзахідтрансбуд», позивачу було передано в управління першу та другу секції будинку АДРЕСА_1. На підставі цього договору та положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг по даному будинку.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 02.11.2011 р., та як споживач житлово-комунальних послуг зобов'язана була сплачувати за надані послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до довідок про нарахування та оплату по особовому рахунку, заборгованість відповідача за надані житлово-комунальні послуги перед позивачем за період з 02.11.2011 р. по 31.05.2015 р. включно складає 22 216,05 грн.

Оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов'язання, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - 10 049,23 грн. , а також три проценти річних від простроченої суми - 869, 04 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Світ побуту" заборгованість з а житлово-комунальні послуги за період з 02.11.2011 р. по 31.05.2015 р. включно у розмірі 22 216 грн.05 коп., 3% річних у розмірі 869 грн. 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 10049 грн. 23 коп., а всього 33 134 грн. 32 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове або змінити рішення, стягнувши з відповідача заборгованість в сумі 7 631,23 грн.

Свої доводи мотивує тим, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Позивач збільшив свої позовні вимоги, про що не було доведено до відома відповідача. З наданим позивачем розрахунком заборгованості вона не погоджується. Останній також містить арифметичну помилку. До оплати позивачем включені нарахування вартості послуг з утримання будинку і прибудинкової території, які нічим не підтверджені. Матеріали справи не містять розшифрування наданих комунальних послуг з вказівкою на підставі яких тарифів воно здійснено. Доказів, що позивачем надавались послуги з утримання будинку та прибудинкової території, суду також не надано. Відсутність договору про надання відповідних послуг виключає можливість стягнення сум на утримання будинку.

За відсутності рішення органу місцевого самоврядування про затвердження тарифу, договору на обслуговування та документів, що підтверджують виконання послуг, вважає, що підстави для задоволення позову у суду першої інстанції були відсутні.

Оплата за постачання електроенергії, централізоване опалення та постачання гарячої води нею проводиться безпосередньо ПАТ «Київенерго», а з централізованого постачання холодної води та водовідведення - ПАТ «АК «Київводоканал».

Зазначила, що 31 січня 2017 року її представник був занятий у розгляді іншої справи, у зв'язку з чим було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Незважаючи на це суд розглянув справу без участі представника відповідача.

З огляду на те, що до позовних вимог включено платежі, по яким закінчився строк позовної давності, вважала, що всі вимоги за період до 29 січня 2013 року є погашеними через пропуск такого строку, який позивач просила застосувати.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, апеляційну скаргу підтримали. Зазначили, що ОСОБА_1 визнає свою заборгованість частково, в сумі 7903,77 грн. з урахуванням інфляційних втрат - 1378,27 грн. та 3% річних - 571,67 грн., а всього 9581,17 грн.

Представник TOB «Світ побуту» - Птуха Є.Л. в судовому засіданні не заперечував проти зміни судового рішення в частині нарахування 3% річних та індексу інфляції.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до Договору управління майном від 31 серпня 2011 року, укладеного між ПАТ "Трест "Південзахідтрансбуд" та ТОВ "Світ побуту", останньому було передано в управління житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,80 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 02 листопада 2011 року (а.с.24).

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця є надання таких послуг вчасно та належної якості.

Статтею 25 цього Закону визначено, що управитель має право: 1)здійснювати управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та забезпечувати їх належну експлуатацію; 2) укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом; 3) контролювати виконання умов договорів на надання житлово-комунальних послуг; 4)отримувати плату за виконання власних функцій; 5) доступу в приміщення, будинки і споруди для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів тощо в порядку, визначеному законом і договором; 6)звертатися до органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та до суду в межах повноважень, визначених законом та договором, для забезпечення належного виконання умов договору виробниками, виконавцями та споживачами.

Пунктом 4 частини 2 вказаної норми Закону передбачено, що управитель зобов'язаний вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

З огляду на положення законодавства та нормативні документи споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Такий правовий висновок узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі №6-59цс13.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, що відсутність договірних відносин між сторонами унеможливлює стягнення сум на утримання будинку є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в спірний період був управителем та надавав послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 та послуги з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання та водовідведення відповідно до діючих тарифів.

Відповідно до наданого суду першої інстанції розрахунку, відповідач починаючи з моменту набуття права власності на квартиру - 02 листопада 2011 р. по 31 травня 2015 р. не вносила на рахунок управителя плату за утримання будинку та прибудинкової території та за надані комунальні послуги.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за період з 02.11.2011 р. по 31.05.2015 р. включно у розмірі 22 216 грн.05 коп. не врахував, що в наданому розрахунку до цієї суми включено період за жовтень 2011 р. в сумі 246,46 грн. та за 1 день листопада 2011 року в сумі 9 грн. 08 коп.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни ухваленого по справі судового рішення шляхом зменшення суми заборгованості на вказану суму та стягнення заборгованості в розмірі 21 960 грн. 51 коп.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території (справа №6-59цс13), закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення суми боргу з урахуванням індексу та трьох відсотків річних.

При визначенні розміру суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції, колегія суддів бере до уваги розрахунок відповідача (а.с.52 -53 т.2), відповідно до якого інфляційні втрати становлять 10809,17 грн., а 3% річних - 980,23 грн.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З огляду на те, що позивачем заявлено позовні вимоги в меншому розмірі, ніж зазначено в розрахунку, наданому в суд апеляційної інстанції, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, підстав для зміни судового рішення в цій частині немає.

Доводи апеляційної скарги щодо здійснення нарахувань без визначення тарифів на відповідні послуги є необґрунтованими.

Відповідно до даних з особового рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1, з якого формувалися щомісячні квитанції, які направлялись відповідачу, останні містили зазначення тарифу на кожний вид послуги та обсяг нарахування (а.с.55-63 т.1).

На підтвердження правильності здійснених нарахувань позивачем надано додаткові пояснення щодо складових заборгованості та здійснення нарахувань, до яких надано нормативні акти, якими були встановлені тарифи на теплову енергію; комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води; з утрмаиння будинків в споруд та прибудинкових територій; з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води; централізоване водопостачання та водовідведення (а.с.5-14 т.2).

Доказів невідповідності здійснених нарахувань тарифам, які були чинними в спірний період, відповідач суду не надала.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ТОВ "Світ побуту" №185 від 29 грудня 2012 року, у зв'язку з початком обслуговування абонентської бази житлових будинків, в тому числі які розташовано за адресою: АДРЕСА_1, , з 01 січня 2013 року за допомогою програмного комплексу КП "ГІОЦ", з метою помірного розподілу фінансового навантаження вартості комунальних послуг для споживачів, нарахування мешканцям за послуги з ЦО з 01.01.2013 року наказано проводити за наступним порядком: в січні 2013 року - за послуги з централізованого опалення за показниками загальнобудинкового лічильника за жовтень та листопад 2012 року; в лютому 2013 року - за послуги з централізованого опалення за показниками загальнобудинкового лічильника за грудень 2012 року; в березні 2013 року - за послуги з централізованого опалення за показниками загальнобудинкового лічильника за січень 2013 року; в квітні 2013 року - за послуги з централізованого опалення за показниками загальнобудинкового лічильника за лютий 2013 року; в травні 2013 року - за послуги з централізованого опалення за показниками загальнобудинкового лічильника за березень 2013 року; в червні 2013 року - за послуги з централізованого опалення за показниками загальнобудинкового лічильника за квітень 2013 року (а.с.15 т.2).

Відповідно до п. 9, п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарачої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Відповідно до п. 12 вказаних Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Судом встановлено, що будинок, в якому знаходиться квартира відповідача, обладнаний засобом обліку теплової енергії.

При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, встановлені в квартирі відповідача лічильники холодного та гарячого водопостачання були взяті на облік виконавцем послуг.

Матеріали справи не містять також належних доказів того, що відповідачем щомісячно знімались показання квартирних засобів обліку, як це передбачено п. 14 вищевказаних Правил, та надавалися позивачу.

Надані суду фотокартки з зображенням засобів обліку води та покази свідка ОСОБА_5, такими доказами не є.

Відповідно до наданих квитанцій, 16 травня 2017 року відповідачем сплачено 1 225 грн. на рахунок ПАТ "Київенерго" за послуги з централізованого опалення за квітень 2017 р.; 23 травня 2017 р. - 249, 20 грн. на рахунок ПАТ "АК "Київводоканал" за централізоване постачання води; 23 травня 2017 року - 3 570 грн. на рахунок ПАТ "Київенерго" за централізоване опалення за травень 2017 р. (а.с.138, 159 т.1).

Оскільки періоди, за які здійснювались розрахунки, не входять до спірного періоду, а сплата відбувалась не на рахунок позивача, підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при ухваленні рішення вказаної обставини.

Не може слугувати підставою для зменшення розміру заборгованості й проведення відповідачем оплати 15- 16 травня 2017 р. за утримання будинку та прибудинкової території на рахунок ОСББ "Печерська панорама" (а.с.139 т.1).

Колегія суддів відхиляє й доводи відповідача щодо здійснення демонтажу системи опалення в квартирі відповідача, оскільки проведення вказаних робіт не було узгоджено з позивачем та не було надано належних доказів у підтвердження періоду відсутності опалення в квартирі позивача.

Статтею 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначений порядок оформлення претензій споживача до виконавця, відповідно до частини 1 якої у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Частиною 4 передбачено, що акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Доказів того, що позивачем в спірний період надавались послуги неналежної якості матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем не надано допустимих та належних доказів, які б спростовували доводи позивача про обслуговування будинку.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач або його уповноважений представник не з'явився в судове засідання 31 січня 2017 року, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином (а.с.68 т.1), представник позивача повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.76 т.1), неявка представника відповідача в судове засідання була визнана судом першої інстанції неповажною.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-246 цс14 від 11 лютого 2015 року, за змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду ( стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

З огляду на те, що у відповідача існувала об'єктивна можливість подати суду заяву про застосування строків позовної давності, проте своїм правом останній в суді першої інстанції не скористався, правові підстави для застосування позовної давності судом апеляційної інстанції відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 21 960 грн.51 коп., 3% річних у розмірі 869, 04 грн., інфляційні втрати у розмірі 10049,23 грн., а всього 32 878,78 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №752/1701/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/7499/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.