Справа № 310/5764/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька на тимчасово окуповану територію України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька на тимчасово окуповану територію України в якому зазначила, що з 2005 року по 2013 рік вона та відповідач перебували в шлюбі, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася дочка ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_3 - син ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу 05.11.2013 року спору щодо місця проживання дітей між ними не виникало. Раніше вона разом з дітьми проживала за адресою: АДРЕСА_1, але з серпня 2014 року в зв'язку з проведенням антитерористичної операції вона з дітьми вимушені виїхати з м. Первомайськ. На теперішній час вона з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_2, однак вимушена періодично їздити разом з дітьми до м. Первомайська Луганської області за речами, доглядом за квартирою, відвідуванням рідних. Вона матеріально утримує дочку та сина і належним чином піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний, та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, їх розвитком не цікавиться матеріальної допомоги не надає. 02.08.2016 року відповідачем було надано нотаріально посвідчену заяву, дозвіл на перетин Українського кордону дочці ОСОБА_3, тому необхідності надавати дозвіл їй на перетин кордону немає. З моменту підписання заяви зв'язок з відповідачем відсутній. Вважає, що позбавлення можливості її дітей виїзду разом з нею до району проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської області порушує її законні права та інтереси. Просила надати неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в м. Первомайськ Луганської області дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди та виїзд до району проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської області у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, або інших осіб, уповноважених ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою згодою, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на період по 28 серпня 2019 року від дня набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Із копії свідоцтва про народження ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 видно, що його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тобто позивач та відповідач по цій справі (а.с. 10).

Згідно копії паспорта позивач зареєстрована з 03.09.1999 року по АДРЕСА_1 (а.с.4), але за довідкою №888 від 26.06.2017 року вона взята на облік як внутрішньо переміщена особа і її фактичне місце проживання АДРЕСА_2. Разом з нею згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №/19919 прибув ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7, 8).

У відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення. судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позивач в письмових поясненнях (а.с. 15) зазначила, що факт звернення до відповідача неможливий, оскільки зв'язок з ним втрачено, отримання від відповідача відмови також неможливе. Метою поїздки є доступ до речей, що залишились на тимчасово окупованій території України, догляд за квартирою АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності, відвідування рідних, але жодного доказу, який ці обставини підтверджують суду не надала.

Частиною 3 статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України».

Згідно ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших Законів України.

Зазначені правила затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», відповідно до п. 4 яких виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про падання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», затвердженого наказом № 415ог від 12 червня 2015 року в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб «Правилами перетинання державною кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» від 07 листопада 2014 року №1085-р місто Первомайськ Луганської області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постанови Верховної Ради України №252-УІІІ від 17 березня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до вказаної постанови Верховної Ради України.

Місто Первомайськ Луганської області знаходиться в географічних координатах місцевості - населених пунктів, де тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а відтак, згідно п. 1 постанови Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року, відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилалась на складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини на тимчасово окуповану територію і зазначила, оскільки з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, їх розвитком не цікавиться, зв'язок з ним втрачений, отримання від відповідача відмови неможливе, однак вона зазначила, що 02.08.2016 року відповідачем було надано нотаріально посвідчену заяву, дозвіл на перетин кордону на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської області, тому суд вважає що за таких обставин позивачем не доведено існування перешкод для отримання нотаріально оформленої згоди ОСОБА_2 на виїзд малолітньої дитини до м. Первомайська Луганської області, яке розташоване на тимчасово окупованій території в зв'язку з ухиленням батька від надання такої згоди.

Позивач зазначала про необхідність відвідування нею та малолітнім сином ОСОБА_4 рідних, але не зазначила яких саме та не надала суду належних доказів, які підтверджують споріднені відносини між ними.

Крім того, позивачем на надано суду жодного доказу, який підтверджує знаходження у АДРЕСА_1, яка належить позивачу.

Слід також відмітити, що звертаючись до суду з вимогами про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України на термін до 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 не врахувала, що діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Суд вважає, що за викладених обставин підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. ст. 60, 208, 212-215 ЦПК України, ЗУ «Про охорону дитинства», ст. ст. 141, 150, ч. 2 ст. 155 СК України, ст. 3 «Конвенції про права дитини», ч. 2 ст.4, ч. 3 ст. 313 ЦК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», п. 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування», ЗУ «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя