Справа № 639/1270/16-ц
Провадження № 2/639/86/17
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису як батька дитини з актового запису про народження дитини, суд

ВСТАНОВИВ :

03 лютого 2016 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про виключення запису як батька дитини з актового запису про народження дитини в якій просив суд - виключити запис про ОСОБА_1, як батька дитини з актового запису № 284, про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зроблений Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, Україна у книзі реєстрації народжень 09.06.1998 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те,що він та відповідач, ОСОБА_2, перебували у шлюбі. 23.07.2003 року шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу у них народилася дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. В свідоцтві про народження ОСОБА_3, батьком дитини зазначено позивача - ОСОБА_1.

Протягом семи років шлюбу, до народження дитини, позивач з відповідачем проходили медичні обстеження в Центрі репродукції людини «Імплант» з приводу біологічної можливості мати дітей. За результатами досліджень позивач не може мати дітей, оскільки має діагноз «Олігоастеноспермія, Тератозооспермія».

В період запліднення відповідача, ОСОБА_2, як зазначає позивач, він часто їздив по відрядженням, не бував вдома. Після народження дитини у нього виникли певні сумніви щодо того, чи є ОСОБА_3 його донькою, адже схожих зовнішніх рис вони не мають, спілкування між ними також не складалося, до того ж відповідач сама почала говорити, що це не його дитина.

Після розірвання шлюбу з відповідачем у позивача були стосунки з іншими жінками, які закінчувалися через його нездатність мати дітей, що ще більше викликало у позивача сумніви стосовно того чи є насправді ОСОБА_3 його донькою.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною заявою.

Позивач,ОСОБА_1, в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялася, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-та відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні було встановлено, що 01 червня 1991 року було укладено шлюб між ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, після одруження дружині було присвоєно прізвище Антонова, що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 08.10.2002 року, серії НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова. (а.с. 8)

ІНФОРМАЦІЯ_7 року у подружжя народилася дитина - ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 09.06.1998 року, серія № НОМЕР_2, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, Україна. (а.с. 7)

23 липня 2003 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 23.07.2003 року, серія НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова. ( а.с. 9)

В своєму позові позивач просив суд виключити запис про ОСОБА_1, як батька дитини з актового запису № 284, про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зроблений Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, Україна у книзі реєстрації народжень 09.06.1998 року.

Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану визначаються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» цей Закон регулює відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням.

За приписами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

За змістом ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Згідно п.п. 1.1, 2.13.1, 2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством.

Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За приписами ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається.

Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Так, для встановлення кровного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за клопотанням позивача, судом неодноразово призначалися по справі судово-генетичні експертизи, про що виносилися відповідні ухвали суд від 10.03.2016 року, від 03.08.2016 року та від 07.02.2017 року. ( а.с. 22, 50, 102-103)

Однак вказані ухвали були поверненні до суду без виконання у зв'язку з неодноразовою неявкою ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.02.2017 року було застосовано до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки с. Козачка Готвальдівського району Харківської області, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1, примусовий привід на проведення такої експертизи та відбору зразків для її проведення. ( а.с. 102-103)

Однак вказаний примусовий привід також не було виконано.

Частиною 1 ст. 146 ЦПК України встановлено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Наслідки ухилення особи, яка бере участь у справі, від участі в експертизі, що передбачені ч.1 ст. 146 ЦПК України, суд може застосувати залежно від того яке для неї ця експертиза має значення та з урахуванням інших вимог законодавства при вирішенні спору для визнання факту, для з'ясування якого ця експертиза має значення, або відмови у його визнанні.

Суд вважає, що не проведення такої експертизи з підстав неявки відповідача на експертизу повинно розцінюватися у сукупності із іншими доказами по справі і не може вважатися підставою для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Так, позивачем, на підтвердження своїх вимог було надано суду аналіз еякулята пацієнта ОСОБА_1 від 13.03.2010 року, виданий Центром репродукції людини «Імплант», відповідно до якого у ОСОБА_1 наявні наступні діагнози: «оліготеноспермія», «тератозооспермія». (а.с. 10)

Однак суд не може прийняти до уваги вищезазначений аналіз, адже перш за все датою його проведення є 13.03.2010 року, тобто вже через 12 років після народження ОСОБА_3, що не може вважатися доказом того, що на момент її народження ОСОБА_1 мав діагноз безпліддя. Окрім того, з самого аналізу не вбачається наявності діагнозу безпліддя, а вбачається наявність таких хвороб як «оліготеноспермія» та «тератозооспермія», які не дають суду змогу однозначно стверджувати наявність безпліддя у ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, та те, що позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що на момент народження ОСОБА_3 у ОСОБА_1 був діагноз безпліддя, а експертиза, що була неодноразово призначена ухвалами суду так і не була проведена, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 8, 10, 11, 15, 57-61, 69, 88, 146, 209-210, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 121, 122, 136 СК України, ст.ст. 1, 3, 9, 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п. 1.1, 2.13.1, 2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, п. 9, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису як батька дитини з актового запису про народження дитини - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту отримання його копії.

Суддя В. В. Труханович