Ухвала

іменем україни

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання дій незаконними, зміну формулювання причин звільнення, стягнення невиплачених сум при звільненні та середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, в якому просила визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») щодо звільнення її у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці; змінити підставу та формулювання причин звільнення із «звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України» на «звільнена у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України»; зобов'язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» внести відповідний запис до наказу від 10 листопада 2015 року № 3047к та трудової книжки; стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» невиплачену суму винагороди за виконання угоди про виконання роботи за 2014 рік та за 10 місяців 2015 року в загальному розмірі 42 845 грн; стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 10 листопада 2015 року по день фактичного розрахунку; стягнути з ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» 250 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що відповідно до постанови правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04 червня 2015 року № П-107/1 розпочато процедуру закриття (ліквідації) Івано-Франківської обласної дирекції вказаного банку, що включає скорочення штату та чисельності працівників. Наказом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 19 червня 2015 року № 1016/-10-к посаду начальника управління операційної підтримки Івано-Франківської обласної дирекції, яку обіймала позивач із 2007 року, скорочено. Відповідно до штатного розпису, затвердженого постановою правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04 червня 2015 року № П-107/1, із 01 травня 2015 року в банку введено посаду начальника управління адміністративного обслуговування у м. Львові. 16 червня 2015 року вона на електронну адресу директора Львівської обласної дирекції направила резюме для переведення її на вказану посаду, а 19 серпня 2015 року направила листа з аналогічною пропозицією. 28 серпня 2015 року за результатами співбесіди, що проходила у форматі відео-конференції, їй відмовлено у задоволенні поданих нею заяв.

03 та 04 вересня 2015 року позивач направляла директору департаменту персоналу банку листи про необхідність її звільнення в порядку скорочення, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на що головним експертом з правових питань департаменту персоналу банку їй направлено відповідь з відмовою у звільненні в порядку скорочення.

07 вересня 2015 року відповідачем було видано наказ № 2440к «Про зміну істотних умов праці», відповідно до якого позивача переведено на двогодинний робочий день із погодинною оплатою праці та понижено посадовий оклад.

10 листопада 2015 року позивача звільнено із займаної посади в порядку п. 6 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 3047к. Їй було виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку і грошову компенсацію, що складалася з щорічної основної відпустки за період із 12 жовтня 2014 року по 11 жовтня 2015 року та з щорічної доплати за особливий характер праці з 12 жовтня 2014 року по 11 жовтня 2015 року. Однак відповідачем не виплачено їй премію за виконання угоди про виконання роботи на 2014 рік у розмірі 23 370 грн та премію за 10 місяців 2015 року у розмірі 19 475 грн.

Позивач зазначила, що неправомірні дії відповідача щодо відмови звільнити її на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а також невиплати їй премій призвели до втрати її нормальних життєвих зв'язків, глибоких душевних страждань, занепокоєння за професійне майбутнє і вимагають від неї значних зусиль для організації свого життя.

Крім того, у 2011 році вона уклала із ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» кредитний договір, відповідно до якого банк надав їй кредитні кошти для придбання квартири в розмірі 270 180 грн із кінцевою датою погашення кредиту - 06 квітня 2031 року та сплатою річної відсоткової ставки у розмірі 11,8 %. Відповідно до розпорядження правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 22 серпня 2012 року № 142/1РП існуючим клієнтам - працівникам банку, що підлягають скороченню, зберігаються діючі відсоткові ставки за іпотечними кредитами, в той час як умовами кредитного договору визначено, що у разі звільнення працівника (окрім п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України «скорочення чисельності та штату працівників» та п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України «звільнення за угодою сторін») відсоткова ставка за користування кредитними коштами змінюється, без укладання додаткової угоди на 50 пунктів. Таким чином, вона зазнала психологічного стресу, поновлення її законних прав вимагає додаткових, раніше непередбачуваних зусиль і матеріальних витрат на правову допомогу, було принижено її професійну честь, ділову репутацію та людську гідність.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами установлено, що 12 жовтня 2004 року ОСОБА_3 призначено на посаду провідного економіста у відділ обліку банківських операцій Івано-Франківської обласної дирекції АППБ «Аваль». У подальшому позивач була переведена: 01 лютого 2005 року - на посаду економіста І категорії відділу обліку банківських операцій; 22 березня 2006 року - на посаду головного економіста з податкового обліку відділу обліку банківських операцій; 01 лютого 2007 року - на посаду головного економіста (податковий облік) відділу внутрішньобанківських операцій; 01 листопада 2007 року - на посаду начальника операційного управління; 01 вересня 2012 року - на посаду начальника управління операційної підтримки Івано-Франківської обласної дирекції.

Між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були укладені угоди про виконання робіт на 2014 рік та на 2015 рік.

28 липня 2014 року ОСОБА_3 обрано заступником голови первинної профспілкової організації Івано-Франківської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

13 липня 2015 року лічильною комісією звітно-виборних зборів первинної профспілкової організації Івано-Франківської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прийнято рішення ліквідувати вказану первинну профспілкову організацію.

Установлено, що з моменту ухвалення профспілковими зборами рішення про початок ліквідації первинної профспілкової організації Івано-Франківської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» члени профспілки Івано-Франківської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» автоматично переходять на профспілкове обслуговування до первинної профспілкової організації Львівської обласної дирекції на умовах, передбачених статутом професійної спілки працівників ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і колективним договором між правлінням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та центральною радою профспілки працівників ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та продовжують користуватися усіма правами, передбаченими цими установчими документами.

04 червня 2015 року правлінням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» винесено постанову «Про закриття Івано-Франківської та Волинської обласних дирекцій АТ «Райффайзен Банк Аваль», скорочення чисельності працівників та внесення змін в організаційну структуру АТ «Райффайзен Банк Аваль».

На виконання вказаної постанови 19 червня 2015 року виконавчим директором Івано-Франківської обласної дирекції винесено наказ № 1016/-10-к «Про попередження про наступне звільнення за скороченням штату та чисельності працівників».

Установлено, що позивач ознайомлена із вказаним вище наказом, однак дату та підпис про ознайомлення з наказом відмовилася ставити, про що складено відповідний акт від 03 липня 2015 року.

Також установлено, що 3, 22 та 24 липня 2015 року, 17 серпня 2015 року, 04 вересня 2015 року та 10 листопада 2015 року позивачу пропонувалися вакантні посади у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (т. 1, а. с. 131-146).

25 серпня 2015 року профспілковим комітетом первинної профспілкової організації Львівської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено голові ліквідаційної комісії Івано-Франківської обласної дирекції банку у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

28 серпня 2015 року із ОСОБА_3 як претендентом на вакантну посаду начальника управління адміністративного обслуговування Львівської обласної дирекції проведено співбесіду, за результатами якої встановлено, що у ОСОБА_3 відсутні знання та досвід у напрямку адміністративно-господарського забезпечення потреб структурних підрозділів для здійснення організації та контролю із виконання завдань та функцій підрозділів управління адміністративного обслуговування Львівської обласної дирекції. Таким чином, кандидатура ОСОБА_3 не відповідає кваліфікаційним вимогам, які передбачені функціональними обов'язками начальника управління адміністративного обслуговування, та не може бути призначена на цю посаду.

07 вересня 2015 року головою правління ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» винесено наказ № 2440к, яким у порядку, встановленому ч. 3 ст. 32 КЗпП України, начальнику управління операційної підтримки Івано-Франківської обласної дирекції банку ОСОБА_3 змінено істотні умови праці, а саме: зменшено обсяг посадових обов'язків, встановлено посадовий оклад у розмірі 8 065 грн та встановлено неповний робочий час із режимом роботи 2 години з 9-00 год. до 11-00 год. з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. Позивач відмовилася від підпису про ознайомлення з вказаним указом, про що складено відповідний акт від 07 вересня 2015 року.

10 листопада 2015 року наказом № 3047к ОСОБА_3 звільнено з роботи у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконними дій ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо звільнення її у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, зміну підстави та формулювання причин звільнення із «звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України» на «звільнена у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України», зобов'язання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» внести відповідний запис до наказу від 10 листопада 2015 року № 3047к та трудової книжки, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України здійснено з дотриманням вимог законодавства про працю.

При цьому суд належно оцінив ту обставину, що позивач із 28 липня 2014 року була членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації Івано-Франківської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та на неї поширюються гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів, передбачені ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», про те, що вона не може бути звільнена з ініціативи власника або уповноваженого ним органу протягом року після закінчення строку, на який обирався склад профспілкового органу, проте вказаних норм закону відповідачем не порушено.

Однак, як правильно зазначив суд, позивача звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, а не за ініціативою власника, тому в такому випадку не вимагається отримання попередньої згоди профспілкової організації.

У зв'язку з цим помилковими і такими, що спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень, є доводи касаційної скарги позивача про те, що суди проігнорували той факт, що позивач на час звільнення була членом профспілкового комітету ППО Львівської ОД банку, та факт відсутності згоди профспілкового комітету на звільнення позивача, а також щодо порушення судами, на її думку, ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» невиплаченої суми винагороди за виконання угоди про виконання роботи за 2014 рік та за 10 місяців 2015 року в загальному розмірі 42 845 грн, суд обґрунтовано вважав, що згідно з Положенням про систему управління винагородою працівників ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», змінні виплати, а саме негарантована частина винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість, за особливі умови праці, не є гарантованими, постійними та обов'язковими і визначаються за результатами роботи групи Райффайзен в цілому, банку, підрозділу банку. Оскільки 2014 рік банк закінчив із збитками, то 03 червня 2015 року спостережна рада ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» затвердила заборону нарахування та виплати змінної винагороди у АТ «Райффайзен Банк Аваль», у тому числі річної премії за результатами роботи та відстрочених премій за 2014 рік.

Відповідно до розділу 3 Положення про систему управління винагородою працівників ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке є додатком № 1 до колективного договору, загальна винагорода складається з наступних компонентів: основна (базова) заробітна плата, додаткова заробітна плата (змінні виплати, доплати та надбавки), інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно з п. п. 1.3 та 5.1 вказаного Положення змінна частина винагороди - не гарантована частина винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість, за особливі умови праці. Змінні виплати визначаються результатами роботи групи Райффайзен в цілому, банку, підрозділу банку.

Розділом 7 цього Положення встановлено, що джерелом витрат на оплату праці є фонд оплати праці, який формується за рахунок доходів, одержаних банком від фінансово-господарської діяльності в межах бюджету витрат на оплату праці, затвердженого спостережною радою.

Згідно з поясненнями представника відповідача, результати роботи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за 2015 рік відсутні і будь-які рішення уповноваженим органом управління щодо змінних виплат в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не приймалися. Матеріали справи не містять доказів на спростування таких доводів представника відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 10 листопада 2015 року по день фактичного розрахунку, а також 250 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, суд правильно виходив із того, що вказані позовні вимоги є похідними від позовних вимог про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» невиплаченої суми винагороди за виконання угоди про виконання роботи за 2014 рік та за 10 місяців 2015 року в загальному розмірі 42 845 грн та відповідно від позовних вимог про зміну підстави та формулювання причини звільнення, тому задоволенню не підлягають.

Наведені у касаційній скарзі доводи про невідповідність оскаржуваних судових рішень положенням ст. 213 ЦПК України не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень; ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак