Ухвала

іменем україни

12 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Дем'яносова М.В., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 грудня 2015 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») було укладено договір фінансового лізингу № 003408, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати їй легковий автомобіль «Toyota RAV 4» (2/2 D -CAT 6 - FRG, Live (4wp), колір білий перламутр, вартістю 24 916,25 доларів США, що становить на дату підписання договору 595 000 грн., а вона, у свою чергу, зобов'язалася прийняти його та оплатити обумовлені платежі. На виконання договору вона сплатила відповідачу кошти у розмірі 59 500 грн.

Проте позивач вважала, що вказаний договір фінансового лізингу підлягає визнанню недійсним, оскільки при його укладенні було порушено вимогу чинного законодавства про обов'язкове нотаріальне посвідчення договору, а тому вказаний договір є нікчемним в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України.

Зазначала, що відповідач не мав ні наміру, ні дійсної можливості щодо здійснення поставки обумовленого автомобіля, а укладення договору та сплата за договором коштів мало за мету безпідставного та необґрунтованого збагачення відповідача без подальшої можливості повернення таких коштів у добровільному порядку, що у сукупності свідчить про фіктивний характер укладеного правочину та тягне за собою його недійсність відповідно до положень ст. 234 ЦК України.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 просила визнати недійсним договір фінансового лізингу від 19 грудня 2015 року № 003408 та стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 59 500 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 19 грудня 2015 року № 003408, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон». Стягнуто з відповідача на користь позивача 59 500 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено із його мотивувальної частини висновок про те, що укладений договір є недійсним на підставі положень ст. 234 ЦК України, оскільки не був направлений на настання правових наслідків, так як транспортний засіб, який мала намір отримати позивач не обліковувався у відповідача на час укладення договору. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та з урахуванням зміни апеляційним судом рішення суду першої інстанції, дійшли обґрунтованого висновку про підставність й доведеність заявленого ОСОБА_3 позову щодо повернення сплачених нею на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» коштів у сумі 59 500 грн та визнання недійсним оспорюваного договору, оскільки при його укладенні не було дотримано вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору.

Такий висновок судів відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук М.В. Дем'яносов
Ю.Г. Іваненко

Колегія суддів: