Справа № 497/1085/16-ц,
Провадження № 2/497/25/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року Болградський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Раца В.А.

при секретарі Божевій І.Д.

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання удаваним правочину про розірвання кредитного договору шляхом прощення кредитної заборгованості та визнання зобовязань за кредитним договором припиненими у звязку з переданням відступного,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2016 року ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» та уточнивши позовні вимоги просить суд: - визнати дії відповідача по договору № 0, укладеному 07.04.2008 року між позивачем та банком в іноземній валюті в розмірі 70900 доларів США по офіційному курсу НБУ на день погашення, щодо анулювання в 2015 році кредитного боргу та списання тоді ж кредитної заборгованості, як безнадійної, у сумі 85 412 дол. США 16 центів, що еквівалентно 1880100,49 грн.; - визнати удаваним договір про часткове анулювання в 2015 році боргу за кредитним договором № 0 від 07.04.2008 року, укладеним позивачем та відповідачем, як безнадійного у сумі 85412 доларів США 16 центів, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ на дату укладення угоди 18801000, 49 грн.; - визнати укладену між позивачем та відповідачем в 2015 році, по кредитному договору № 0 від 07.04.2008 року, угоду про анулювання боргу та списання кредитної заборгованості у звязку з переданням позичальником банку відступного на суму 17082,73 дол. США; - визнати припиненими кредитні зобовязання за кредитним договором № 0 від 07.04.2008 року укладеним позивачем та відповідачем у звязку з переданням позичальником відступного на суму 17082,73 дол. США; - зобовязати відповідача повідомити Міністерство доходів і зборів України шляхом подання уточнюючого податкового розрахунку по Формі № 1 ДФ про те, що позивач у 2015 році не отримував додаткового блага у формі прощення боргу від відповідача; - стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 07.04.2008 року між ним та відповідачем було укладеноо кредитний договір про надання споживчого кредиту за № 0, згідно якого він позивач отримав кредит на споживчі цілі в іноземній валюті у розмірі 70 900 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13.5 % річних. Однак через стрімкий ріст обмінного курсу долара США наприкінці 2014 року він не зміг своєчасно погашати кредит, тому рішенням Болградського районного суду Одеської області від 16.06.2015 року з нього позивача на користь відповідача було стягнуто 384326,71 грн., а в задоволенні 67 187,54 дол. США було відмовлено, так як банк не надав належних доказів цьому твердженню. Виконуючи рішення суду та по домовленості з банком про припинення кредитного договору у результаті сплати їм суми 17 082,73 дол. США, яка дорівнювала сумі боргу стягнутого судом, позивач цю суму сплатив банку. Після сплати цієї суми банк поставив позивача перед фактом, щодо необхідності ознайомлення з їх повідомленням про анулювання його боргу перед ним, обіцяючи тільки після цього анулювати його борг за кредитним договором в сумі 68 329,73 дол. США. В повідомленні банк вказав про наявність за ним позивачем перед банком кредитної заборгованості по договору № 0 від 07.04.2008 року станом на день укладення цього договору в сумі 85 412,16 дол. США, що еквівалентно 1880100,49 грн. Незважаючи на те, що в стягненні з нього на користь банку кредитного боргу в сумі 67184,54 дол. США, судом було відмовлено, банк з незрозумілих причин, цю суму в повідомленні від 23.07.2015 року включив в суму заборгованості 68 329,73 дол. США, відносно якої ним було прийнято рішення про анулювання. Позивач вважає, що між ним на банком був укладений договір про припинення зобовязання переданням відступного, а не договір про анулювання безнадійної заборгованості. Виникнення між позивачем та відповідачем саме такого правочину підтверджується тим, що фактично між ними було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про припинення кредитних зобовязань передачею відступного. Тому він вимушений був звернутися до суду з вищезазначеним позовом.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності (а.с.96), надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача до суду не з'явився, неодноразово за його клопотанням судом було проведено судові засідання в режимі відеоконференції, але в судове засідання 12.10.2017 року, яке було проведено в режимі відеоконференції, представник відповідача не з'явився, ухвалу суду від 12.10.2017 року щодо обов'язкової явки представника відповідача та надання доказів - не виконав, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з рішення Болградського районного суду Одеської області від 16.06.2015 року, яке набрало законної сили, між сторонами 07.04.2008 року було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту за № 0, за яким позивач отримав кредит в розмірі 70900 доларів США (в еквіваленті - 358045 грн), на споживчі цілі.

Цим же рішенням позовні вимоги банку задоволено частково та стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 384326,71 грн. (що в еквіваленті станом на 16.06.2015 року за офіційним курсом НБУ складає 17,919 доларів США заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07.04.2008 року, яке набрало законної сили, а решті суми стягнення заборгованості, а саме в розмірі 1509027,10 грн. було відмовлено (а.с.9-10).

23.07.2015 року ОСОБА_1 отримав повідомлення про анулювання боргу в порядку пп. «д» пп..164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України, відповідно до якого банк прийняв рішення про анулювання кредитної заборгованості, станом на 23 липня 2015 року становить 68 329,73 доларів США, а саме:

- суми основного боргу 66 763,61 доларів США, що складає 1469606,86 гривень по курсу НБУ станом на 23 липня 2015 року;

- суми процентів 1566,12 доларів США, що складає 34473,58 гривень по курсу НБУ станом на 23 липня 2015 року;

- та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 72721,24 грн.

Окрім цього банк у цьому повідомленні звернув увагу позивача на те, що анульована сума заборгованості за основним боргом є його доходом, отриманим як додаткове благо і йому необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб (а.с.14).

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 600 цього ж Кодексу зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Аналіз діючого законодавства дає підстави вважати, що зазначена норма ЦК України визначає, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, підписуючи правочин, діяли так з метою приховати інший правочин, а воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені підписаним ними правочином. У такій ситуації існують два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони правочину мали на увазі. Удаваний правочин своєю формою нібито прикриває реальний правочин.

У частині 2 статті 235 ЦК України зазначено, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Дана норма прямо не передбачає недійсності удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Пленум Верховного Суду України у п.25 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов»язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Позивачем до суду не надано будь-яких доказів щодо укладання між ним та відповідачему будь-якого правочину щодо анулювання заборгованості, а саме повідомлення позивача про проведення такого анулювання банком за своєю волею не може розцінюватися судом як укладання угоди.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п.п.14.1.47п.14.1ст.14 Податкового кодексу України додатковими благами є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу.

За приписами п.163.1ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (п.164.1ст.164 ПК України).

Додаткові блага у розумінні податкового законодавства відносяться до доходів якими є матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Відповідно до п.п.164.2.17"д" п.164.2ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX. Перехідні положення Податкового кодексу України «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.».

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Споживчий кредит - це кредит, що надається споживачеві на придбання продукції для особистих потреб, які безпосередньо не пов'язані з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Отримання кредиту передбачає обов'язок позичальника повернути у встановлені кредитним договором строки основну суму боргу (суму, яка була отримана від банку), а також сплатити проценти за користування кредитом. Крім цього, умовами кредитного договору часто передбачається необхідність здійснення позичальником інших платежів, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту, як на користь банку (комісії за відкриття поточного/карткового рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості, що, наприклад, пов'язано з бажанням позичальника отримувати виписки за кредитним/картковим рахунком, здійснення валютно-обмінних операцій, надання консультаційних, у тому числі юридичних, послуг тощо), так і на користь третіх осіб (страхові платежі, платежі за послуги нотаріусів, інших осіб, біржові збори тощо).

Із аналізу наведених вище правових норм слідує, що "додаткове благо" - це,зокрема, матеріальні цінності, які збільшують загальний майновий стан платника, тобто забезпечують збільшення його матеріальних активів.

Зважаючи на викладене, суд відмічає, що у даному випадку необхідно виходити із сутності терміну "додаткове благо", тобто це отримані позивачем будь-які надбання, яких він не мав раніше.

Отже, висновки відповідача про збільшення майнового стану чи приросту активів позивача, що уможливлювало б віднесення суми прощеного (анульованого) боргу за ознакою доходу «126» - Додаткове благо - згідно з Довідником ознак доходів, наведених у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. № 4 є передчасними, оскільки, виходячи з вищевказаних міркувань даний прощений борг необхідно віднести згідно цього Довідника за ознакою доходу «127» - Інші доходи.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з урахуванням рішення Болградського районного суду від 16.06.2015 року, яким частково задоволено вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості та відмовлено в більшій частині суми заборгованості, вбачається, що повідомлення про анулювання боргу складається саме з тієї частини позовних вимог, в яких банку було відмовленно, тому за відсутності ішних вимог банку до позивача, є всі підстави вважати кредитні зобов'язання за кредитним договором № 0 від 07.04.2008 року виконаними, а відповідно дії ПАТ "Укрсиббанк" дій щодо анулювання заборгованості як безнадійної - неправомірними.

Відмовляючи також позивачу в позовних вимогах щодо зобов'язання банку повідомити Міністерство доходів і зборів України про неотримання позивачем додаткового блага, суд виходить з того, що позивачем на надано доказів, щодо наявності такого повідомлення з боку відповідача і по яким саме підставам.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 6890,00 горн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,60,61,212,213 ЦПК України, ст.ст. 600,605,627,235,1054 ЦК України, п.п.14.1.47п.14.1ст.14, ст.164 ПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання удаваним правочину про розірвання кредитного договору шляхом прощення кредитної заборгованості та визнання зобовязань за кредитним договором припиненими у звязку з переданням відступного- задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» по договору № 0, укладеному 07.04.2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» в іноземній валюті у доларах США в розмірі 70 900 доларів США, щодо анулювання в 2015 році кредитного боргу та списання кредитної заборгованості, як безнадійної, у сумі 85 412 доларів США 16 центів, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ на дату укладення угоди 1880100,49 гривень.

Визнати припиненими кредитні зобовязання за кредитним договором № 0 від 07.04.2008 року укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк».

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги, або в порядку ст. 294 ЦПК України. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області.

Суддя В.А. Раца