АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27.12.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.12.2016 позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним - визнано такою, що не подана та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Представник зазначає, що залишаючи позовну заяву без руху з підстав несплати судового збору, а в подальшому повертаючи її, суд першої інстанції не взяв до уваги, що в даному випадку позивач є споживачем послуг, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, представник позивача вказує на порушення конституційного права щодо судового захисту, а також щодо своєчасності розгляду і вирішення питання цивільної справи.

Вважаючи оскаржувану ухвалу такою, що постановлено з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, причини неявки суду не повідомив. Виходячи з положень ст. ст. 303-1, ч. 2 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа № 755/16905/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/4314/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві.

Судом встановлено, що у листопаді 2016 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.11.2016 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме для надання документу на підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви до Дніпровського районного суду м. Києва (а.с. 9).

07.12.2016 на виконання вимог ухвали суду, представник позивача звернувся із заявою в якій зазначив, що суд повинен звільнити позивача від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаний позов подано у зв'язку з порушенням прав позивача, як споживача банківських послуг.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу та відмовляючи в звільненні позивача від сплати судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. При цьому, Закон України «Про судовий збір» у редакції, що діє з 01.09.2015, виключив споживачів з переліку пільгової категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору. Позивачем не надано квитанції про сплату судового збору, а тому і не виконано вимоги ухвали суду від 16.11.2016.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі об'єктивного дослідження матеріалів справи та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 119 ЦПК України визначено форму та зміст позовної заяви, зокрема відповідно до ч. 5 зазначеної статті, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не звернув увагу на положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», які звільняють позивача від сплати судового збору з огляду на наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Слід погодитись з твердженням позивача про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі підпадають під дію цього закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції від 08.11.2011, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Вказані положення були внесені у Закон України «Про захист прав споживачів» Законом України «Про судовий збір». Проте Законом від 22.05.2015 внесені зміни в частині визначення кола осіб, які звільненні від сплати судового збору. Згідно редакції вказаного закону на час подання позовної заяви споживачі були виключені із кола осіб, які звільненні від сплати судового збору.

За загальним правилом, у разі конкуренції двох норм права, застосуванню підлягає норма, яка була прийнята пізніше. Тобто в даному випадку застосуванню підлягає Закон України «Про судовий збір».

Крім того, порядок оплати судового збору регулюється нормами Закону України «Про судовий збір», ним визначено способи оплати судового збору, розмір, платники судового збору та об'єкти справлення судового збору, а також встановлюються підстави звільнення від сплати судового збору. Таким чином, вказаний Закон є спеціальним законом стосовно звільнення від сплати судового збору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подачу позовної заяви про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним відсутні, а ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви у зв'язку з не усуненням недоліків постановлена з додержанням норм процесуального права.

В порядку ст. 307 ч. 2, ст. 312 ч. 1 п. 2ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-316, 319 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27.12.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: