РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Кремінна

Справа № 414/892/17

Провадження № 2/414/287/2017

Кремінський районний суд Луганської області в складі:

головуючої судді Тесленко І.О.;

при секретарі Бутилкіной Н.В.;

за участі позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації, в якій вказав, що на початку серпня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, яку вона оцінила в 38 000 грн. Рішенням суду у задоволенні позову було відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю. Вважає, що відповідачем підстави для позову були вигадані, не відповідали дійсності, відповідач свідомо розповсюджувала щодо нього недостовірну інформацію ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а потім запросила їх свідчити проти нього в суді. Окрім цього, 21 вересня 2016 року, ОСОБА_3, знаходячись в квартирі позивача, також принижувала його честь та гідність, показувала непристойні жести, ображала його у присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Поширені відповідачем відомості є такими, що порочать його та принижують честь і гідність. У зв'язку з пред'явленням до нього позову позивач змушений був марнувати свій час на збір доказів, підготовку різноманітних документів, відвідування судових засідань, що пов'язано з витрачанням грошових коштів. У зв'язку з необгрутованими звинуваченнями позивач змушений був звертатися за лікуванням. На лікування позивач витратив 1050,18 грн., на квитки та ксерокопії документів - 326,76 грн., а тому просить стягнути на його користь матеріальну шкоду в сумі 1376,94 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн., а також документально підтверджені судові витрати у розмірі 640 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та вказав, що відповідач необґрунтовано звинувачувала його у підтопленні квартири, ображала його, називала дурнем. Таким чином, порочила його честь та гідність, ділову репутацію. Він просить стягнути з відповідача 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1050,18 грн. на лікування у зв'язку з тим, що відносно нього поширили недостовірну інформацію та 326,76 грн. по судовим витратам за попередньою справою, 640 грн. судового збору, а загалом 12016,94 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та вказав, що про стягнення судових витрат необхідно було ставити питання в попередній справі; ОСОБА_3 ніякої недостовірної інформації не поширювала, а якщо щось і говорила, то це було оціночними судженнями, ця інформація зазначалася у позовній заяві, зверненнях до комісії, яка наділена повноваженнями щодо розгляду таких спірних питань, що також не може бути доказом поширення недостовірної інформації; позивач не ставить питання про спростування такої недостовірної інформації, а просить лише стягнути моральну та матеріальну шкоду. Посилався на Постанови Пленуму ВСУ та норми закону.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, вважає заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що була свідком зазначених у позові подій, входила до комісії з обстеження квартири відповідача та позивача на предмет затоплення, бачила збуджену поведінку ОСОБА_3, яка називала позивача неадекватним та іншими образливими словами.

Свідок ОСОБА_1, який доводиться братом позивачу, суду пояснив, що був присутній при тому, як відповідач необґрунтовано звинувачувала його брата у затопленні її квартири, називала його дурнем та вчиняла інші не зовсім адекватні дії, за що присутні на комісії робили їй зауваження. Взагалі вела себе не культурно.

Як вбачається з доданої до матеріалів цивільної справи копії позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, відповідач звернулася з позовом до позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок затоплення квартири - рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 7-14).

Відповідно до медичної карти амбулаторного хворого та щоденника, 28 листопада 2016 року ОСОБА_1 звертався до лікаря, а також проходив 13 лютого 2017 року обстеження у ТОВ МЦ «Офтомед» (а.с. 16,17).

Згідно з квитками на автобус типу ПА-1 та чеками, позивачем витрачено 72 грн. на поїздки до апеляційного суду Луганської області на судові засідання за попередньою справою (а.с. 18,19).

Як вбачається з чеків, позивачем на ксерокопії, відсилку кореспонденції, ліки, квитки на автобус було витрачено загалом 1376,94 грн. (а.с. 18-26).

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Разом з тим і відповідач по справі повинен довести, що поширена інформація є достовірною. Оцінивши свідчення свідків та пояснення сторін по справі, у суду немає підстав не довіряти таким свідченням, оскільки сам факт поширення інформації не є підставою для її спростування, а лише поширення інформації, що є недостовірною, тягне за собою її спростування.

Таким чином, сторони по справі мали виконати як загальні вимоги ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку доказування обставин, на які вони посилаються, так і спеціальні, передбачені ст. 277 ЦК України. Ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Жодного вагомого доказу поширення недостовірної інформації позивачем не надано.

Як вбачається зі ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, також є честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Зі змісту ч. 2 ст. 276 ЦПК України видно, що якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Статтею 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 319 ЦК України передбачено зокрема те, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

При вирішення даної справи суд зважає на правову позицію, яка викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, згідно якої суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", на відповідача може бути покладено обов'язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди, не тільки тоді, коли суд задовольнив вимоги позивача про спростування поширених відомостей, а й тоді, коли відповідач спростував їх добровільно. Таким чином, для покладення обов'язку щодо відшкодування моральної шкоди за посягання на честь, гідність та ділову репутацію шляхом поширення недостовірної інформації необхідна невід'ємна складова - наявність поширення недостовірної інформації.

З огляду на викладене суд доходить того висновку, що між сторонами виникла конфліктна ситуація з приводу затоплення квартири, внаслідок якої відповідач звернулася до комісії з метою отримання акту, а потім до суду з позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, при цьому у задоволенні позову їй було відмовлено. Відповідач реалізувала своє право на захист у судовому порядку - зверталася до комісії та суду з питанням щодо затоплення її квартири, що не може бути поширенням недостовірної інформації щодо позивача. Вагомих доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральної шкоди у грошовому еквіваленті 10 000 грн. надано не було.

Позивач звернувся до суду з позовом, назва якого «Про захист честі гідності та ділової репутації», і обрав для себе такий спосіб захисту порушеного особистого немайнового права як: заявив дві вимоги, а саме вимоги майнового характеру 1376,94 грн., однією із складової якої є витрати за попередньою цивільною справою в сумі 326,76 грн., іншою - витрати на лікування 1050,18 грн.; 640 грн. судового збору за даною справою та вимогу немайнового характеру у виді моральної шкоди у сумі 10000 грн.

При цьому, позивачем ніякої вимоги щодо недостовірності інформації, на яку останній так посилався, як на доведений факт, заявлено не було. Суд не може виходити за межі позовних вимог. А відтак, коли немає рішення або встановленого факту щодо недостовірності інформації, у зв'язку з чим постраждали честь, гідність та ділова репутація позивача, то і питання про відшкодування в рахунок моральної шкоди 10000 грн. як спосіб захисту є передчасним.

Більш того, однією з підстав звернення до суду позивачем зазначена порушена його ділова репутація - в даному випадку не має під собою ніяких підстав, оскільки відсутня оцінка підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності позивача, яку він здійснює як учасник суспільних відносин.

Питання щодо стягнення 326,76 грн. за виготовлення різноманітних ксерокопій, придбання паперу, квитків, конвертів, оплати послуг позивач мав право заявити в судовому засіданні по цивільній справі, де він був відповідачем, оскільки ці витрати могли б бути стягнуті в порядку, що передбачений ст.ст. 79-88 ЦПК України.

Що ж стосується судових витрат по цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вони присуджуються стороні, на користь якої ухвалено рішення, однак відповідачем про стягнення зазначених витрат зазначено не було.

На підставі викладеного, ст.ст. 23, 201, 276, 280, 297, 319, 1166, 1167 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Луганської області через Кремінський районний суд Луганської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі буде складено протягом п'яти днів від дня закінчення розгляду справи.

Суддя І.О. Тесленко