2/263/1459/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Гущиній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач) про стягнення суми боргу за розпискою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.02.2017 року відповідач взяв у нього у позику 52000 гривень, що підтверджується розпискою про отримання від позивача у борг грошових коштів. Зазначеною розпискою відповідач зобовязався повернути позивачеві до 10 квітня 2017 року грошові кошти, взяті у борг.

Проте до 10.04.2017 року, а також на день звернення до суду відповідач не повернув позивачеві грошові кошти.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 52000 грн, а також судові витрати в розмірі 640 грн.

Позивач надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами погодився в повному обсязі.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 10 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_2 одержав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 52000 гривень та зобов`язався повернути гроші в термін до 10 квітня 2017 року, про що ним була видана власноруч написана розписка. Зазначені грошові кошти у встановлений строк ОСОБА_2 не повернув.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, ч. 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.24 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року N 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить нормам діючого законодавства та не порушує нічиї права, вважає за можливе ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки встановлено, що між позивачем та відповідачем дійсно існують правовідносини з приводу стягнення заборгованості за борговою розпискою, які фактично не заперечувалися сторонами.

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в сумі 640 гривень.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 16, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість за розпискою в сумі 52000,00 (пятдесят дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М. Томілін