Провадження № 2/161/722/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

прокурора Климюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Державного підприємства "Дослідне господарство "Перемога" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України", ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Волинській області, треті особи - Баківціська сільська рада, Національна академія аграрних наук України, про визнання недійсним державного акта про право постійного користування землею,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ДП "Дослідне господарство "Перемога" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України", ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Волинській області, треті особи - Баківціська сільська рада, Національна академія аграрних наук України, про визнання недійсним державного акта про право постійного користування землею. Позовні вимоги мотивує тим, що є громадянкою України та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та виявила бажання отримати у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2,0 га, що знаходиться біля с. Баківці, Луцького району Волинської області. У звязку з цим, 08.09.2016 року звернулась до ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Волинській області із відповідним клопотанням та подала необхідні документи. У відповідь на своє клопотання отримала лист відмову від 26.10.2016 року, з посиланням на те, що вказана земельна ділянка не належить до земель запасу чи земель резервного фонду, а тому надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6 управлінням Держгеокадастру області не є можливим. В подальшому, вона зверталася з запитами на надання інформації, в яких просила повідомити її, чому вказана в її клопотання земельна ділянка не відноситься до земель запасу чи земель резервного фонду, а також повідомити про те, кому і на яких правах вона належить та на підставі якого правовстановлюючого документу, якщо вказана земельна ділянка перебуває у власності, користуванні (оренді) третіх осіб. З відповідей ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Волинській області їй стало відомо, що вказані землі використовуються на підставі Державного акту на право постійного користування землею Серії ВЛ № 11 на площу 2019,55 га ДП «ДГ «Перемога» Волинської державної дослідної станції НААН України, що є правонаступником дослідного господарства «Перемога», виданий на підставі рішення Луцької районної ОСОБА_4 народних депутатів від 22.03.1994 року № 16/10 «Про видачу державних актів на право постійного користування землею підприємствами та організаціями» Ознайомившись з копіями вказаних документів, дійшла висновку про те, що державний акт є незаконним і не може посвідчувати право постійного користування дослідному господарству «Перемога», оскільки в супереч вимогам чинного, на час видачі Державного акту, законодавства України, Луцька районна ОСОБА_4 народних депутатів не прийняла відповідного рішення та не вчинила необхідні дії для законної передачі ДГ «Перемога» у постійне користування землі, що зазначена в Державному акті. Також вказує на те, що жодних проектів відведення цієї земельної ділянки, як і встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), як це передбачено чинним законодавством на час видачі Державного акту, здійснено не було, що підтверджується відповідним листом ДП «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустою». Вважає, спірний Державний акт таким, що порушує її права на отримання у власність земельної ділянки, яку вона має намір отримати для ведення особистого селянського господарства. На підставі наведеного, просить суд, визнати недійсним Державний акт на право постійного користування землею Серії ВЛ № 11 від 25 березня 1994 року, що виданий Дослідному господарству «Перемога» Луцькою районною радою народних депутатів і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 11.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях. Крім того, суду пояснив, що звертаючись до архівних установ з питання отримання копій рішень, на підставі яких ДП «Перемога» були надані земельні ділянки у постійне користування, відповідей ними не було отримано, а отже вони вважають, що вказана документація відсутня. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ДП «ДГ «Перемога», який є також представником третьої особи на стороні відповідача НААН України, в судовому засіданні позов не визнав з підстав наведених у письмових запереченнях, просив суд, відмовити в задоволенні позову. Крім того, зазначив, що ДП «Перемога» перебуває у підпорядкуванні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном. Спірна земельна ділянка перебуває у державній власності і не може бути передана у приватну власність. Вважає посилання позивача на те, що акт на право постійного користування серії ВЛ № 11 від 25.03.1994 року без відповідних рішень органів місцевого самоврядування є теж безпідставним та необґрунтованим у звязку з тим, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів відсутності в архівних установах відповідних дозвільних документів. Вважає, що позивачка не має право звернення до суду з даним позовом, оскільки вона не є суміжним землекористувачем, отже її права не порушуються. Крім того, рішення Луцької районної ради народних депутатів від 22.03.1994 року № 16/10 на теперішній час не скасовано, а тому позивач не має правових підстав ставити питання про визнання державного акту на землю недійсним. Також представником відповідача в судовому засіданні подано письмову заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 21 т. 2).

Представник відповідача ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Волинській області в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що Управління Держгеокадастру є неналежним відповідачем у справі, оскільки дана державна установа є розпорядником земель сільськогосподарського призначення за межами розпоряджень сільської ради. Дії Управління Держгеокадастру ніяким чином не порушують права позивачки. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Баківцівської сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначила, що позивач є членом територіальної громади, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства вона не отримувала у зв»язку з відсутністю вільних земельних ділянок в межах Баківцівської сільської ради. Вважає, що державний акт на право постійного користування земельною ділянку ДГ «Перемога» видано з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню недійсним.

Прокурор Климюк Н.В. в судовому засіданні надала пояснення аналогічні до викладених у письмових поясненнях, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення сторін та осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірах не більше 2,0 га.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, використовуючи своє право на одержання безоплатно у власність земельної ділянки, звернулась з заявою до ОСОБА_6 управління Держгеокадасту у Волинській області від 08.09.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Баківцівської сільської ради Луцького району (за межами населених пунктів) (а.с. 10).

ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Волинській області від 26.10.2016 року позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність було відмовлено, оскільки вказана земельна ділянка не відноситься до земель запасу чи земель резервного фонду (а.с. 11 т. 1).

В подальшому позивач ОСОБА_5 зверталася з відповідними запитами про надання інформації до ГУ Держгеокадастру у Волинській області, у відповідь на які, отримала інформацію про те, що вказані землі використовуються ДП «ДГ «Перемога» Волинської державної дослідної станції НААН України ( на підставі Державного акту на право постійного користування землею Серії ВЛ № 11 на площу 2019,55 га, що є правонаступником дослідного господарства «Перемога». Вказаний державний акт виданий на підставі рішення Луцької районної ОСОБА_4 народних депутатів від 22.03.1994 року № 16/10 «Про видачу державних актів на право постійного користування землею підприємствами та організаціями» (а.с. 12-17 т. 1).

Згідно із ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно із ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, що діяв у період видачі державних актів, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

З огляду на вищенаведені положення закону громадянин може порушувати питання про одержання ним безоплатно у власність чи в користування земельної ділянки, яка є вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи.

Таким чином, згідно положень ст.ст. 81, 116, 118, 125 ЗК України наявність не скасованого у встановленому законом порядку державного акту на право постійного користування ДГ «Перемога» на земельну ділянку є прямою перешкодою як для ініціювання ОСОБА_5, так і для вирішення сільською радою, питання про наявність підстав для одержання позивачем у власність чи користування земельної ділянки, яка як юридично, так і фактично не є вільною.

Таким чином, доводи відповідача ДГ «Перемога» в тій частині, що позивач ОСОБА_5 не має право на звернення до суду з даним позовом, оскільки не є суміжним землекористувачем, суд вважає безпідставними.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності/користування на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності/користування на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності (користування) є законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Судом встановлено, що рішенням Луцької районної ОСОБА_4 народних депутатів від 22.03.1994 року № 16/10 «Про видачу державних актів на право постійного користування землею підприємствами та організаціями» було вирішено видати державні акти на право постійного користування землею, в тому числі, Насінницькому радгоспу «Перемога» площею 2019,5 га для ведення сільськогосподарського виробництва на території Баківцівської сільської ради (а.с. 20 т. 1).

25.03.1994 року на підставі вказаного рішення Луцької районної ради народних депутатів дослідному господарству «Перемога» Луцького району с. Баківці було видано державний акт на право постійного користування землею Серії ВЛ № 11 на площу 2019,55 га (а.с. 18-19 т.1).

Відповідно до Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук», дане підприємство засноване на основі державної власності та перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України (а.с. 45-52 т. 1).

Відповідно до п. 1.4 Статуту підприємство є правонаступником Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Волинської держаної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України» відповідно до наказу Національної академії аграрних наук України № 95 від 16.06.2016 року та Постанови президії Національної академії аграрних наук України № 8 від 25.05.2016 року (а.с. 215-217 т. 1)

Підприємство створене наказом МСГ УРСР від 07.03.1980 року № 78. ОСОБА_7 аграрних наук від 01.12.1994 року № 160 визначено назву Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції.

ОСОБА_7 УААН від 28.12.2000 року № 115 перейменовано в Дослідне господарство «Перемога» Волинського інституту АПВ УААН і є правонаступником в частині майна, майнових зобовязань Дослідного господарства «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції.

Підставою визнання державного акту на землю недійсним позивачка зазначає порушення ст. 19 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час видачі державного акту), а також відсутність у відповідача ДГ «Перемога» оригіналу державного акту на право постійного користування землею.

Зміст ч.1 ст.11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В ході судового розгляду справи позовні вимоги позивачкою ОСОБА_5 та її представником не змінювалися, законність рішення Луцької районної ради народних депутатів від 22.03.1994 року не оспорювалась.

Відповідно до ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції чинній на час видачі оспорюваного державного акту) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

У постійне користування земля надається ОСОБА_4 народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, в тому числі, сільськогосподарським підприємствам і організаціям

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною ОСОБА_4 України.

Питання надання земельних ділянок у користування визначено ст. 19 Земельного Кодексу України.

Так, сільські, селищні ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами.. для сільськогосподарського використання. Районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, ОСОБА_4 народних депутатів надають земельні ділянки за межами населених пунктів: із земель запасу для сільськогосподарського використання.

Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.

Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж в натурі (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації.

Замовниками виконання робіт є відповідні місцеві ОСОБА_4 народних депутатів, підприємства, установи і організації.

Умови і строки розробки проектів відведення земельних ділянок і перенесення їх меж у натуру (на місцевість) визначається договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт.

Підприємство, установа, організація або громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою) до місцевої ОСОБА_4 народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки.

Відповідна місцева ОСОБА_4 народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно повідомляє про це раду народних депутатів, на території якої розташована намічувана для відведення земельна ділянка.

Районна (міська) ОСОБА_4 народних депутатів приймає у місячний строк рішення про надання земельної ділянки, а по проекту, за яким надання проводиться обласною радою народних депутатів або Верховною ОСОБА_4 України, подає свій висновок до обласної ради народних депутатів.

Згідно ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається Згідно ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цього Кодексу.

Так, свої доводи про порушення ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції від 1990 року) позивач та її представник обґрунтовували тим, що відповідні рішення Луцької районної ради народних депутатів (рішення про надання дозволу на складання проектної документації, про розгляд проекту відведення земельної ділянки, про передачу земельної ділянки у постійне користування) у Держгеокадастрі Волинської області та архівних установах відсутні, а отже такі рішення відповідною ОСОБА_4 не приймалися.

Суд вважає, що факт відсутності таких документів у Держгеокадастрі у Волинській області не може слугувати доказом їх не прийняття, оскільки до функцій даного державного органу не відноситься архівне зберігання усіх рішень прийнятих органами місцевого самоврядування.

З наданих позивачкою та її представником запитів вбачається, що представник позивача звертався до Державного архіву Волинської області з запитом на отримання публічної інформації, в тому числі і вищезазначених рішень Луцької районної ради народних депутатів (а.с. 83 т. 1)

Проте, з відповіді Державного архіву Волинської області від 13.12.2016 року № 1263/01-23 (а.с. 84 т. 1) вбачається, що надати запитувану інформацію архів не має можливості не у звязку з її відсутністю, а через відсутність у запиті необхідних пошукових даних.

Як пояснив сам представник позивача в судовому засіданні висновок про те, що відповідні рішення ОСОБА_4 та технічна документація на земельну ділянку відсутні він зробив у звязку з тим, що вказані документи ним при ознайомлені з документами в читальному залі Державного архіву Волинської області не були знайдені.

Що стосується доводів представника позивача про те, що державний акт на право користування земельною ділянкою має бути визнаний недійсним, оскільки у відповідача ДГ «Перемога» оригінал такого акту відсутній, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 5.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затв. ОСОБА_7 Державного комітету України з земельних ресурсів від 04.05.1999 року № 43 (яка була чинною до 23.08.2013 року) у випадку втрати державного акту на право власності і право постійного користування земельною ділянкою видають його дублікат.

Як пояснив представник відповідача ДГ «Перемога» оригінал акту на право постійного користування землею відповідачем було втрачено, було отримано його дублікат.

Суд вважає, що така підстава як втрата оригіналу державного акту на землю не є передбаченою законом підставою для визнання державного акту недійсним.

За таких обставин суд вважає, що представником позивача та позивачкою не надано належних та припустимих доказів на підтвердження того, що під час видачі державного акту про право постійного користування земельною ділянкою були допущені істотні порушення, передбачені законом у якості підстав для визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

Згідно із ст. 76 ЦК України ( в редакції 1963 року) право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ч. 1 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як слідує з розяснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що законних підстав для визнання державного акта про право постійного користування землею, що належить Державному підприємству "Дослідне господарство "Перемога" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" недійсним, немає, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5Ф слід відмовити у зв»язку з недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Державного підприємства "Дослідне господарство "Перемога" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України", ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання недійсним державного акта про право постійного користування землею відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_8