Справа №489/4467/15-ц 12.06.2017 12.06.2017 12.06.2017
Справа №489/4467/15-ц Головуючий першої інстанції Губницький Д.Г.
Провадження №22-ц/784/1393/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

12 червня 2017 року місто ОСОБА_2

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участі: представника заінтересованої особи - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка подана через його представника ОСОБА_5, ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 квітня 2017 року, постановлену за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Інгульський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, про заміну сторони виконавчого провадження,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

В обґрунтування заяви зазначено, що Ленінським районним судом міста Миколаєва 17 березня 2016 року видано виконавчі листи на примусове виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі №489/4467/15-ц (провадження №2/489/2142/15) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - ОСОБА_6 ВДВС ММУЮ), Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр»), Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») щодо стягнення коштів, оплачених згідно протоколів проведення електронних торгів.

Листом за №13-13/4905 від 06 липня 2016 року ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області заявнику відмовлено у прийняті виконавчого листа до виконання. Відмову обґрунтовано тим, що змінився боржник у виконавчому проваджені, а тому стягувачу необхідно звернутись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Крім того, згідно наказу №258/7 від 11 вересня 2015 року Міністерства юстиції України, припинено шляхом ліквідації ДП «Інформаційний центр», і натепер відомостей щодо правонаступників немає.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 просив замінити сторону виконавчого провадження у цивільній справі №489/4467/15-ц, замінивши боржника ОСОБА_6 ВДВС ММУЮ на правонаступника Інгульський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області, та боржника ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на його правонаступника.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 квітня 2017 року провадження у справі за заявою ОСОБА_4 про заміну сторони виконавчого провадження зупинено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, яка подана через його представника ОСОБА_5, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та справу направити до районного суду для розгляду по суті.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у даній справі, районний суд вважав, що оскільки матеріали цивільної справи №489/4467/15-ц (провадження №2/489/2142/2015) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 ВДВС ММУЮ, ДП «Інформаційний центр», ПАТ «Енергобанк» про визнання торгів недійсними, в звязку з відкриттям касаційного провадження у справі №6-8288ск16, направлені до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, то провадження у справі за заявою ОСОБА_4 про заміну сторони виконавчого провадження слід зупинити на підставі п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України до розгляду справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, вважає його помилковим, та таким, що не відповідає вимогам норм цивільно-процесуального законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1291 Конституції України, ч.1 ст.14 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За правилами, передбаченими ст.ст.1,15 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження це завершальна стадія судового провадження з примусового виконання рішень. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін, заінтересована сторона має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Порядок вирішення судом питання про заміну сторони виконавчого провадження передбачений ст.378 ЦПК України, відповідно до якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Питання про заміну сторони виконавчого провадження розглядається судом у десятиденний строк. Але, ні ст.378 ЦПК України, ні Розділ VІ «Процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» цього Кодексу не передбачають можливості зупинення розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження. Навпаки, законодавством встановлений обмежений строк розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Зупинення ж провадження у справі - це окремий правовий інститут цивільного процесуального права, метою якого є перенесення розгляду справи в порядку, зокрема, позовного провадження по суті на інший, більш пізній термін, за визначених у законі правових підстав (ст.201 ЦПК України).

При цьому, тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства, а, відповідно, є неприпустимою.

Виключенням з виписаних правил є застосування положень про зупинення провадження у справі, підставами якого слугують обставини, передбачені цивільно-процесуальним законом, зокрема п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України.

За ним, суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Так, ст.201 ЦПК України, на підставі якої районний суд зупинив провадження (виходячи із змісту ухвали від 13 квітня 2017 року), знаходиться в Розділі ІІІ «Позовне провадження», Глава 6 «Зупинення і закриття провадження у справі. Залишення заяви без розгляду». Тобто, положення вказаної статті застосовуються під час судового розгляду справи по суті. Судовий розгляд справи закінчується ухваленням рішення суду, а у передбачених випадках - постановленням ухвали (ч.3 ст.208 ЦПК України).

З системного аналізу виписаних статей та аналізу судової практики можна зробити наступні висновки.

Необхідність в зупиненні провадження у справі за вищеназваним пунктом виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

При цьому, між двома справами, що розглядаються, існує тісний матеріально-правовий звязок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Проте і в описаному випадку, зазначена підстава для зупинення провадження у справі застосовується лише у разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Неможливість розгляду справи є оціночним поняттям. Воно повинно ґрунтуватися на можливості ухвалення рішення тільки після підтвердження фактів, що мають преюдиціальне значення для даної справи, в іншій цивільній, кримінальній, адміністративній чи такій іншій справі.

Треба зазначити, що все виписане стосується тільки справ, рішення по яким не прийнято, в той же час, якщо рішення по іншій справі, у звязку з якою суд чи сторона бажає зупинити провадження вирішена, набрало законної сили, то провадження у справі з названої підстави взагалі не може бути зупинено.

Таким чином, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, та пославшись на п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України, районний суд застосував норму, яка не підлягає застосуванню в даному випадку.

Окрім того, зупиняючи провадження у справі за вказаною заявою, районний суд не звернув уваги на те, що вона була подана на уточнення вимог, раніше поданої заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Також, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув уваги і на положення чинного ЦПК України.

Зокрема, у разі надходження заяв, повязаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, суд постановляє ухвалу про прийняття заяви та призначення судового засідання. Зазначене положення є обов'язковим і при розгляді заяв про заміну сторони виконавчого провадження.

Втім, з матеріалів справи убачається, що районним судом було розглянуто заяву про заміну сторони виконавчого провадженні без постановлення ухвали.

До того ж, вирішуючи вказане питання, районним судом не було звернуто уваги на те, що за положеннями ч.1 ст.158 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні з обовязковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з правилами ст.ст.74,76 ЦПК України судові виклики здійснюються повістками, що надсилаються особам, які беруть участь у справі. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Частиною 2 ст.378 ЦПК України передбачено, що заява про заміну сторони виконавчого провадження розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Разом з тим, суд першої інстанції повідомлення сторонам виконавчого провадження у відповідності до вимог, передбачених ст.74 ЦПК України, не надсилав, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що сторони взагалі викликались у судове засідання для розгляду заяви ОСОБА_4, яке призначалось на 14 березня 2017 року та на 13 квітня 2017 року.

На ці обставини справи та вимоги закону, районний суд уваги не звернув, тоді як вони мають значення для правильного вирішення спірного питання.

За такого, на думку колегії суддів, у районного суду не було підстав для вчинення вищеназваної процесуальної дії, а тому оскаржена ухвала підлягає скасуванню з передачею питання про заміну сторони виконавчого провадження до суду першої інстанції для вирішення по суті.

Керуючись ст.ст.307,312,313,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка подана через його представника ОСОБА_5, - задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 квітня 2017 року скасувати та передати питання про заміну сторони виконавчого провадження до суду першої інстанції для вирішення по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_7