АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4776/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/702/К/17 Демиденко Ю.Ю.
Категорія - 27 (І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" - Бродько Анатолій Іванович,

представники позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7, ОСОБА_8, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів, посилаючись на те, що 13.01.2014 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі заступника керівника Ялтинського відділення ОСОБА_9 був укладений договір банківського вкладу №SAMDNWFD300 вклад «СТАНДАРТ» на строк до 13.01.2015 року включно, з нарахуванням відсотків на суму вкладу за ставкою 19% річних. Для цього Банк відкрив йому особовий рахунок НОМЕР_1, на який 13.01.2014 року було зараховано вклад у сумі 88 966,00 грн. шляхом безготівкового перерахування цієї суми з карткового рахунку позивача НОМЕР_2 на особовий рахунок позивача НОМЕР_1, що підтверджується випискою по картці/рахунку НОМЕР_3 від 30.09.2015року № 150930/508, виданої відповідачем.

06.03.2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк», також в Ялтинському відділенні, був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD600 вклад «СТАНДАРТ» строком на 366 днів по 06.03.2015 року із залишком на рахунку 120 000,00 грн., з нарахуванням відсотків на суму вкладу за ставкою 20% річних.

Для зарахування вкладу ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив позивачу особовий рахунок НОМЕР_4. Грошові кошти на цей банківський вклад були зараховані з інших рахунків, раніше відкритих позивачу у відділенні «Терни» ПАТ «КБ «ПриватБанк», шляхом їх безготівкового перерахування, а саме: 06.03.2014 року з карткового рахунку 1457 банком було знято для перерахування на відкриття депозиту 61400.00 грн; 06.03.2014 року з депозитного рахунку «Стандарт» НОМЕР_5 банком було знято для перерахування на відкриття депозиту 60828.00 грн.

Строк дії договору № SAMDNWFD300 закінчився 13.01.2015 р. та у вказаний строк Банк повинен був повернути суму вкладу в розмірі 88960 грн., сплатити 16903,54 грн. процентів (19%). Строк дії договору № SAMDNWFD600 закінчився 06.03.2015 р., у вказаний строк Банк повинен був повернути суму вкладу в розмірі 120000 грн., сплатити 24000 грн. процентів (20%), але свої зобов'язання не виконав.

12.06.2015 року позивач звернувся до ПАТ «КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення вкладів та відсотків по ним, однак це звернення залишилося без реагування, у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDNWFD300 від 13.01.2014 року в розмірі 105 869,54 грн. та за договором банківського вкладу № SAMDNWFD600 у розмірі 144 000,00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 88966,00 грн. суми неповернутого банківського вкладу за договором №SAMDNWFD300 вклад «СТАНДАРТ» відкритого 13.01.2014 року, 16903 грн. 54 коп. відсотків за договором, а всього - 105869 грн. 54 коп.

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 120000,00 грн. суми неповернутого банківського вкладу за договором SAMDNWFD600 вклад «СТАНДАРТ» відкритого 06.03.2014 року, 24000.00 грн. відсотків за договором, а всього - 144000.00 грн.

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 2498 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, судом невірно застосовано положення ст..ст. 1059, 1061 ЦК України та не взято до уваги, що позивачем не надано належного доказу внесення грошових коштів на рахунок відповідача, а копії наданих документів та виписок з рахунків не можна вважати підтвердженням наявності між сторонами договірних правовідносин. Також, судом невірно застосовано положення ст..ст. 651, 653, 1058, 1061, 1070 ЦК України та не враховано, що ОСОБА_5 не звертався до банківської установи про розірвання договорів банківського вкладу, а направлення ним вимог про повернення коштів не можна вважати належною підставою для розірвання договору та повернення коштів, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» взагалі не мав підстав для повернення коштів.

При визначенні розміру відсотків, які підлягають стягненню на користь позивача, суд не перевірив розрахунок позивача та не з'ясував станом на яку саме дату проведено такий розрахунок, що є суттєвою для справи обставиною, адже, після звернення позивача 12.06.2015 року з вимогою про повернення вкладу, відсотки мали б нараховуватися як за вкладами на вимогу, а стягнення відсотків за повною ставкою є незаконним та безпідставним.

Крім того, зазначає, що суд невірно тлумачить фактичні обставини справи та не врахував, що ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлений доступу до документів Кримської філії, адже територія АРК Крим є тимчасово окупованою та майно банку конфісковане.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_10, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представників позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.01.2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD300 вклад «СТАНДАРТ» на строк до 13.01.2015 року включно, з нарахуванням відсотків на суму вкладу за ставкою 19% річних, для чого ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив ОСОБА_5 особовий рахунок НОМЕР_1, на який 13.01.2014 року було зараховано вклад у сумі 88 966,00 грн. шляхом безготівкового перерахування цієї суми з карткового рахунку ОСОБА_5 НОМЕР_3 на особовий рахунок ОСОБА_5 НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.10, 66).

06.03.2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в Ялтинському відділенні був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD600 вклад «СТАНДАРТ» строком на 366 днів по 06.03.2015 року із залишком на рахунку 120 000,00 грн. з нарахуванням відсотків на суму вкладу за ставкою 20% річних. Для зарахування вкладу ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив ОСОБА_5 особовий рахунок НОМЕР_4. Грошові кошти на цей банківський вклад були зараховані з інших рахунків, раніше відкритих ОСОБА_5 у відділенні «Терни» ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом їх безготівкового перерахування, а саме: 06.03.2014 року - з карткового рахунку 1457 було знято для перерахування на відкриття депозиту 61400.00 грн; 06.03.2014 року - з депозитного рахунку «Стандарт» НОМЕР_5 банком було знято для перерахування на відкриття депозиту 60828.00 грн.

12.06.2015 року ОСОБА_5 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення вкладів та відсотків по ним, яке отримано ПАТ КБ «ПриватБанк» 16.06.2015 року та залишено без реагування (т. 1 а.с.8-9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі укладалися строкові договори банківського вкладу (депозит), за умовами якого відповідач взяв на себе певні зобов'язання, що належним чином в установлений договором строк не виконав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Пунктом 5 постанови Національного Банку України від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя» зобовязано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та м. Севастополя філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 1.4 Глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516 (далі Положення №516) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з аналізу положень статті 1059 ЦК України, у поєднанні з пунктом 1.4. Положення № 516 та з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 слід дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обовязок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Отже, вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з?ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Внесення відомостей щодо всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу Банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254.

Відповідно до п. 3.4 та п. 3.8 цього Положення ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо), номер та дату договору, конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором, дані про контрагента, зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо) та інше.

Згідно п. 4.2. цього Положення підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. При цьому, згідно з п. 9.5, під час здійснення інформаційного забезпечення операційної діяльності Банку реалізується правило "двох рук" (операція не може бути ініційована та виконана одним користувачем системи), проводяться заходи з виявлення викривленої та/або суперечливої інформації, зберігається вся інформація (неможливість ігнорування інформації, що надійшла з будь - якого джерела). Проводиться резервне накопичення та зберігання всієї інформації для забезпечення відновлення роботи банку внаслідок виникнення форс - мажорних обставин або в разі ліквідації банку.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

З урахуванням вищевикладеного, судом першої інстанції вірно було враховано банківські виписки, як належні докази підтвердження внесення ОСОБА_5 грошових коштів на депозитні рахунки ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а.с. 62-66), а доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

Виписки по рахунках ОСОБА_5 в ПАТ КБ «ПриватБанк» повністю узгоджуються із Договором банківського вкладу №SAMDNWFD300 вклад «СТАНДАРТ» від 13.01.2014 року, згідно якого сторони підтвердили, що станом на 13.01.2014 року на депозитному рахунку перебувають грошові кошти у розмірі 88966,00 грн. (т. 1 а.с. 5), та Договором банківського вкладу № SAMDNWFD600 вклад «СТАНДАРТ» від 06.03.2014 року, згідно якого сторони підтвердили, що станом на 06.03.2014 року на депозитному рахунку перебувають грошові кошти у розмірі 120 000,00 грн. (т. 1 а.с. 6).

Колегія суддів вважає такі докази належними, оскільки ці договори вчинено з використанням факсимільного відтворювання відтиску печатки банку та підпису особи, уповноваженої підписувати договори, угоди до них від імені банку, здійсненого за допомогою банку.

Крім того, в судове засідання суду апеляційної інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» надав детальні виписки по рахункам ОСОБА_5, при дослідженні яких, колегією суддів встановлено, що 13.01.2014 року на особовий рахунок ОСОБА_5 НОМЕР_1 було зараховано вклад у сумі 88 966,00 грн., 06.03.2014 року з карткового рахунку №1457 було знято для перерахування на відкриття депозиту 61400.00 грн., а з рахунку №3604 - 60828.00 грн. При цьому, надані ПАТ КБ «ПриватБанк», виписки не містять інформації про виплату цих коштів ОСОБА_5, що підтверджує його доводи щодо неповернення йому банком грошових коштів, розміщених на депозитних рахунках.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростував належними та допустимими доказами наявності депозитних зобов'язань перед позивачем за вказаними вище договорами банківського вкладу, не спростував відомостей про відкриття по такому договору особових рахунків та не довів факт повернення грошових коштів, внесених на депозит.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 не звертався до банківської установи з вимогою про розірвання договорів є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи (т. 1 а.с. 7-9).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлений доступу до документів Кримської філії у зв'язку з тимчасовою окупацією АРК Крим, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на наступне.,

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то, згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ» зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини нагадав, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

Доводи апеляційної скарги щодо невірного розрахунку відсотків за банківськими вкладами, які підлягають стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5, колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані, оскільки, заперечуючи проти розрахунку позивача, відповідач не навів власного розрахунку відсотків за депозитними вкладами, які підлягають виплаті ОСОБА_5

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: