У х в а л а

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

Галицький районний суд м. Львова рішенням від 30 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 8 листопада 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 8 листопада 2016 року залишила без змін.

30 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 56 Конституції України, статей 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження підстави перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 30 березня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами причинного зв'язку між заподіяною йому моральною шкодою і неправомірними діями відповідача, а також вини відповідача у її заподіянні, та розміру завданої йому моральної шкоди.

У наданій постанові від 11 вересня 2013 року, на яку посилається заявник, Верховний Суд України дійшов висновку, що суд касаційної інстанції неправильно виходив з того, що при відшкодуванні моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, потрібно керуватися нормами Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», яким такого виду відповідальності не передбачено. Оскільки, заявляючи позовні вимоги, позивач посилався на завдання йому моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах, погіршенні самопочуття, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу».

Отже, порівняння наведеного судового рішення з рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав вважати, що ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року суперечить висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про відшкодування шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко