Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/962/17

Номер провадження: 2/511/498/17

20 червня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,

секретаря - Чернецької А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною вимогою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, у розмірі 23600,47грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що 20 травня 2014 року вона дала ОСОБА_3 у борг продовольчі товари, а саме: бакалею, напої та продукти харчування на суму 12000грн. на підтвердження чого ОСОБА_3 надала їй розписку, згідно якої зобов'язалася повернути позику у строк до кінця липня 2014 року. Після спливу зазначеного в розписці строку вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути їй борг. 08.10.2014 року вона навіть зі скаргою зверталася до органів міліції, та отримала висновок щодо розгляду її скарги, де зазначено, що ОСОБА_3 може повернути товар у повному обсязі. Але до теперішнього часу ні грошей, а ні товару ОСОБА_3 не повернула і по сьогоднішній день ухиляється від добровільного виконання своїх зобовязань за договором. Посилаючись на дані обставини, просила суд стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 23600,47грн. у тому числі:

- заборгованість за договором позики 12000грн.;

- три відсотки річних 1007грн.;

- сума боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі - 10593,47грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини та розрахунки, що наведені в її позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_2, який діяв на підставі договору про надання правової допомоги № 0409/17-ц від 14.06.2017 року, в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що відповідач ОСОБА_3 не заперечує той факт, що брала у ОСОБА_1 продовольчий товар на суму 12000 грн. під реалізацію, про що надала відповідну розписку, отже бажає повернути їй товар. Вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, залишив на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, оглянувши оригінал розписки, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що 20 травня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 12000грн., зі строком повернення не пізніше кінця липня 2014 року, що було письмово оформлено у формі розписки ( а.с.10).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

20.06.2017 року, в судовому засіданні позивачем було надано оригінал розписки від 20 травня 2014 року, згідно якої ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 продовольчий товар на суму 12000грн., зі строком повернення не пізніше кінця липня 2014 року ( а.с.32).

Тобто вона містить дані про строки зобов'язання, грошову суму, що передана, дата складання розписки, особистий підпис позичальника. Між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики.

За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка, підписана відповідачем, є документом, що стверджує укладення договору.

Стаття 1046 ч.2 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Верховний Суд України в постанові від 18.09.13 р. № 6-63цс 13 вказав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передавання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що розписка, як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Тобто, наявний оригінал розписки підтверджує боргове зобовязання, містить умови отримання позичальником в борг продовольчого товару на суму 12000грн. із зобовязанням повернення грошей та дати отримання товару.

Статтею 1049 ч.1 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачено договором.

Стаття 1049 ч.3 ЦК України передбачає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалися, на його банківський рахунок.

Відповідно до статей 525, 526, 530, 629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки; одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Суд, не бере до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_2 щодо подальшого повернення товару на суму 12000грн., оскільки відповідачем та його представником суду не надано жодного доказу на підтвердження визначеної кількості та вартості товару.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01.10.2014р., за змістом цієї норми закону ( ч.2 ст.625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу стягувача, який полягає у отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві). Отже, 3% річних входять до складу грошового зобовязання.

3% річних розраховується по формулі: [проценти] = [сума боргу] х [процентна ставка] / 100 % /365 днів х [кількість днів].

Сума боргу 12000грн., дата початку розрахунку 01.08.2014 року, дата закінчення розрахунку 01.05.2017 року включно 850 днів.

Розрахунок трьох процентів річних складає: 12000х3/100%/365х850= 1007грн.

У постанові Верховного суду України від 27.01.2016 у справі №6-771цс15 Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Інфляційні втрати від несвоєчасного погашення ОСОБА_3 боргу за період з 01.08.2014 року по 01.05.2017 року склали 10593,47грн.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума в розмірі 23600,47грн. з яких:

- заборгованість за договором позики 12000грн.;

- три відсотки річних 1007грн.;

- сума боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі - 10593,47грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. 526, 530, 625, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст.10, 11, 60, 88,131, 208,209, 212-215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: смт. Лиманське, БОС 126, кВ.2 Роздільнянського району Одеської області (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 борг за договором позики в розмірі 23600,47грн. у тому числі:

- заборгованість за договором позики 12000грн.;

- три відсотки річних 1007грн.;

- сума боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі - 10593,47грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: смт. Лиманське, БОС 126, кВ.2 Роздільнянського району Одеської області (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування судових витрат в розмірі 640грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. І. Гринчак