Справа № 468/1280/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участі секретаря Рижньової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності на будинок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ будинку, який знаходиться у спільній сумісній власності, зазначивши, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2001 року по 06.03.2007 року, коли зареєстрували шлюб, який в подальшому в січні 2013 року був розірваний. В період спільного проживання сторони за кошти, отримані позивачем від продажу квартири придбали житловий будинок, що розташований по вулиці Грушевій, 32 в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. Вказаний будинок зареєстрований на відповідача. Позивач просив провести поділ будинку, визначивши за ним, як співвласником будинку, право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити.

Від відповідача до початку розгляду справи по суті надійшли заперечення проти позову, в яких відповідач позов не визнав, заперечивши факт проживання з позивачем однією сімєю без реєстрації шлюбу на момент придбання відповідачем спірного будинку, при оформленні договору купівлі-продажу, відповідач вказувала, що не перебуває в шлюбі та не проживає однією сімєю. Спірний житловий будинок відповідач придбала за власні кошти, отримані від продажу наданої їй як дитині-сироті органом місцевого самоврядування квартири та дозволила проживання в даному будинку позивачу як іншій особі. Крім того відповідач вказала, що до вимог позивача має бути застосована позовна давність, оскільки з часу розірвання шлюбу сторін минуло більше трьох років. В судовому засіданні відповідач підтримала подані нею письмові заперечення та просила відмовити в задоволенні позову, при цьому підтвердили, що вперше оспорила право позивача на спірний будинок в червні 2017 року.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили, що сторони проживали однією сімєю з 2001 року по 2006 рік, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази (копію свідоцтва про народження ОСОБА_6; копію свідоцтва про народження ОСОБА_7; копію свідоцтва про народження ОСОБА_7; копію свідоцтва про народження ОСОБА_8; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; копію договору купівлі-продажу від 28.12.2006 року; копію технічного паспорта на будинок; звіт про визначення вартості будинку; копію договору купівлі-продажу від 22.11.2006 року; свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_9; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 17.10.2017 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та можливість задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2001 року по 06.03.2007 року, коли зареєстрували шлюб. В період проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу - 28.12.2006 року сторони за спільні кошти придбали житловий будинок, що розташований по вулиці Грушевій, 32 в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. Вказаний будинок зареєстрований на відповідача.

З 15.01.2007 року до теперішнього часу місце проживання позивача зареєстроване у вказаному житловому приміщенні.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, тобто ст.ст. 60-74 СК України.

Згідно зі ст. 60,61 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Факт проживання сторін однією сімєю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів: тим, що 19.06.2011 року попередній шлюб позивача розірваний, в сторін 11.08.2002 року народилась спільна дитина ОСОБА_6, допитані в суді свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що сторони з 2001 року проживали однією сімєю разом з дітьми в квартирі позивача по вул. Ювілейній, 97 в м. Баштанка та в 2006 році позивач продав власну квартиру та з відповідачем виїхали на інше місце проживання.

Факт придбання майна в період проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу та за спільні кошти підтверджується тим, що незадовго до купівлі відповідачем спірного будинку (28.12.2006 року) позивач 22.11.2006 року продав власну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за суму, яка співмірна зі сплаченою відповідачем вартістю придбаного спірного будинку, а саме, як слідує з копій вказаних договорів, позивач продав квартиру за 35000 грн., а відповідач в подальшому придбав спірний будинок за 35350 грн.

Вказані факти в сукупності зі встановленим судом фактом тривалого проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу до придбання відповідачем спірного будинку дають достатні підстави для висновку, що спірний будинок придбаний сторонами за спільні кошти та він належить їм на праві спільної сумісної власності.

Натомість позиція відповідача щодо того, що спірний будинок вона придбала за власні кошти в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України жодними достатніми належними та допустимими доказами не підтверджена.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірна нерухомість була придбана в період проживання сторін однією сім'єюбез реєстрації шлюбу за спільні кошти вона є спільною сумісною власністю сторін.

Як встановлено в ході судового розгляду сторони жодних домовленостей про відступ від принципу рівності часток у спільному сумісному майні не досягали.

У звязку з цим - частки сторін у праві власності на спірну нерухомість є рівними та становлять по 1/2 частині кожному.

Сторони в добровільному порядку відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України вказаний будинок шляхом укладення відповідного договору між собою не поділили.

За такого вимоги позивача є обґрунтованими.

Вирішуючи заяву відповідача про застосування до вимог позивача про поділ спільного майна подружжя шляхом визначення його частки в спільній власності на спірний будинок позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

З правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року №6-258цс15, слідує, що вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

При цьому, докази початку перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 60 ЦПК України має надати не позивач, а відповідач, який заявляє про пропуск позовної давності, проте відповідач таких доказів суду не надав, навпаки позивач вказав, що вперше відповідач почала заперечувати його право на спірний будинок лише в червні 2017 року, а відповідач в судовому засіданні підтвердила це, а тому відсутні підстави для висновку про сплив строку позовної давності за вимогами позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з задоволенням позову - з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по справі.

На підставі викладеного та ст.ст. 60-61,69-70, 74 Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити, що частка співвласника ОСОБА_1 в будинку, що розташований за адресою: вул. Грушева, 32 м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, становить 1/2 (одну другу) частину та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених судових витрат по справі 640 (шістсот сорок) гривень.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: