233 № 233/3540/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
27 жовтня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартишева Т. О.
секретаря судового засідання Кюсєвої Т.О.,
позивача ОСОБА_1,
відповідача -
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Костянтинівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою про стягнення боргу до відповідача ОСОБА_2, вказуючи, що протягом 2016 ркоу відповідачка позичила у нього кошти у сумі 9000 грн., які зобов*язалася поверути за першою вимогою без будь-яких відстрочень та інших умов. У квтіні 2017 року він повідомив про бажання отримати позичені кошти в повному обсязі до 01 травня 2017 року, однак у вказаний ним строк відповідачка борг не повернула. Від спілкування з ним з того часу відповідачка ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає, ігноруючи його законні вимоги щодо повернення боргу. Про невиконання умов договору свідчить знаходження у позивача станом на теперішній час боргових документів (розписок), складених власноруч відповідачкою. Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідачки на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 9000 грн., а також згідно вимог діючого законодавства у зв*язку з простроченням виконання грошового зобов*язання інфляційні витрати у розмірі 5796 грн., 3% річних з простроченої суми у загальному розмірі 270 грн., та відшкодувати понесені у зв*язку із зверненням до суду судові витрати, що складаються з витрат, пов*язаних зі сплатою судового збору в сумі 640 грн., а також витрат на правову допомогу в загальному розмірі 4300 грн.
Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив, що відповідачка ухиляється від спілкування з ним, його вимогу про сплату боргу у добровільному порядку не виконує, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. У подальшому позивач звернувся до суду із заявою про закінчення судового розгляду справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 на виклик в судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток, а також оформлена телефонограма (а.а. 47, 49-50). За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно розписки від 06 квітня 2016 року (а.с. 6, 42), оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2, проживаюча у ІНФОРМАЦІЯ_1, взяла у борг у ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень, які зобов*язується повернути за першою письмовою вимогою.
Відповідно до розписки від 06 червня 2016 року (а.с. 7, 41), оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2, проживаюча у ІНФОРМАЦІЯ_1, взяла у борг у ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень, які зобов*язується повернути за першою письмовою вимогою.
Згідно розписки від 08 серпня 2016 року (а.с. 8, 43), оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2, проживаюча у ІНФОРМАЦІЯ_1, взяла у борг у ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень, які зобов*язується повернути за першою письмовою вимогою.
Відповідно до розписки від 18 жовтня 2016 року (а.с. 9, 44), оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2, проживаюча у ІНФОРМАЦІЯ_1, взяла у борг у ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень, які зобов*язується повернути за першою письмовою вимогою.
Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною 1 статті 207 ЦК України обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми.
На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей.
У відповідності до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Виходячи зі змісту вище вказаних розписок, суд приходить до висновку, що згідно досягнутої між сторонами згоди розписка свідчить про укладення між позивачем та відповідачем договору позики відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України та підтверджує виникнення у відповідача зобов*язання з повернення боргу перед позивачем по справі.
Як пояснив в судовому засіданні позивач, як усно, так і письмово він звертався до відповідачки з вимогою про повернення боргу, про що зокрема свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 40), отримане ОСОБА_2 17 червня 2017 року, однак дій до виконання своїх зобов*язань відповідачем до теперішнього часу вчинено не було.
В силу вимог ст. 1049 ЦК УКраїни позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Зобов*язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК).
У спірному правочині між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винятки з вказаних вище правил не встановлювались.
У відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобовязання в не залежності від наявності вини в його діях. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги доведеними та приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суми боргуза розписками від 06 квітня 2016 року, 06 червня 2016 року, 08 серпня 2016 року, 18 жовтня 2016 року у загальному розмірі 9 000 грн., а також інфляційних втрат від прострочення грошового зобов*язання у розмірі 5796 грн., 3 % річних з простроченої суми у розмірі 270 грн. згідно наведеного позивачем розрахунку, перевіреного судом.
Згідно ст.88 ЦПК України у зв*язку із задоволенням позову підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. (а.с. 1) та витрати на правову допомогу в розмірі 4300 грн. згідно розписки від 05 травня 2017 ркоу (а.с. 5), акту виконаних робіт від 19 липня 2017 року за договором про надання юридичних послуг від 10 січня 2017 року (а.с. 51, 52-55).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розписками від 06 квітня 2016 року, 06 червня 2016 року, 08 серпня 2016 року, 18 жовтня 2016 року у загальному розмірі 9 000 гривень, інфляційні втрати від прострочення грошового зобов*язання у розмірі 5796 гривень, 3 % річних з простроченої суми у розмірі 270 гривень, а всього 15 066 (п*ятнадцять тисяч шістдесят шість) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов*язані із сплатою судового збору, у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, та витрати на правову допомогу у розмірі 4300 (чотири тисячі триста) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 27 жовтня 2017 року. Повний текст рішення суду виготовлений 30 жовтня 2017 року.

Суддя