Провадження № 2/742/948/17
Єдиний унікальний № 742/1727/17
19 червня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Зарічної Л.А., при секретарі Геєць О.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Прилуки справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Погребівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-
ОСОБА_2 у своїй позовній заяві вказує, що 05 листопада 2016 року після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в яку входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с.Миколаївка Прилуцького району, по вулиці Кузнєцова, 2. Позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 за заповітом, яка вчасно подала заяву про прийняття спадщини, однак за життя, як зясувалося, ОСОБА_3 не оформив право власності на належне йому домоволодіння. Зважаючи на викладене позивачка не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок №2 з надвірними спорудами по вулиці Кузнєцова в с.Миколаївка Прилуцького району Чернігівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, зважаючи на правомірність та законність вимог її довірителя, як спадкоємця за заповітом.
Представник відповідача в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час судового розгляду був повідомлений належним чином, у звязку з чим, суд, відповідно до вимог ст..224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення.
Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позовних вимог зі слідуючих підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справ, а згідно частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Спори, пов'язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер 05 листопада 2016 року (а.с.6).

Копія технічного паспорта на житловий будинок від 27.04.2017 року підтверджує те, що після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, в тому числі: житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається із житлового будинку який позначено на схемі літерою А-1 з прибудовою а-1 загальною площею 64,3 кв.м, житловою 30,7 кв.м; та господарсько-побутових будівель і споруд: сараю Б-1, колодязя К, який розташований за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, село Миколаївка, вулиця Кузнєцова, будинок 2 (а.с. 9-11).

Відповідно до копії заповіту від 17.02.2016 року, ОСОБА_3 заповів все своє тайно, в тому числі і будинковолодіння за адресою: с.Миколаївка Прилуцького району, вулиця Кузнєцова, 2, ОСОБА_2

Відповідно до повідомлення від 22.05.2017 року № 1347/01-16, позивачці державним районним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 8)

В довідці № 879 від 19.05.2017 КП «Прилуцького МБТІ» вказано, що за свого життя ОСОБА_3 не отримав правовстановлюючий документ та не здійснив державну реєстрацію свого права власності на будинковолодіння за адресою: с.Миколаївка Прилуцького району, вулиця Кузнєцова, 2. (а.с.4)

Згідно витягу зі Звіту про незалежну оцінку майна від 24.05.2017 року ринкова вартість будинковолодіння за адресою: с.Миколаївка Прилуцького району, по вулиці Кузнєцова, 2, становить 32 394,00 грн. (а.с.13)

Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження , що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до положень ст.ст.100,101 ЦК України, який діяв на час здійснення будівництва будинку, громадяни могли мати у власності житловий будинок , причому, глава 10 «Особиста власність» цього Кодексу не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією.

Крім того, відповідно до п.6 ч.2 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР» затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року передбачалося, що державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. В сільській місцевості оформлення будинків здійснювалося шляхом запису у погосподарській книзі сільської ради після закінчення будівництва. Тобто, Інструкцією не встановлювався обовязок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3. мав у власності житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, відведеної саме для цієї мети, що підтверджується дослідженими доказами, а оскільки фактичний власник будинку помер, позивач, в порядку правонаступництва, що виникає із права успадкування, має право ставити питання про визнання права власності на даний будинок, оскільки , як було встановлено в судовому засіданні, хоча будинок і мається в наявності, однак відсутні на нього будь-які правовстановлюючі документи.

Беручи до уваги те, що вказаний будинок був збудований на земельній ділянці, якою правомірно користувався спадкодавець і її цільове призначення із будівництвом не змінилося та не були порушені права територіальної громади чи окремих громадян, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та ст.ст. 1222,1268,1269,1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 15, 212- 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Погребівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на обєкт нерухомості, що знаходиться за адресою: с. Миколаївка Прилуцького р-ну Чернігівської обл., вул. Кузнецова, 2, який складається із будинку, який позначено на схемі літерою А-1 з прибудовою а-1 загальною площею 64,3 кв.м, житловою 30,7 кв.м; та господарсько- побутових будівель і споруд: сараю Б-1, колодязя К, після смерті ОСОБА_3, який помер 05.11.2016 року, актовий запис № 14.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який постановив його, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області в загальному порядку на протязі десяти днів.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.

Суддя :