Справа № 202/3282/17
Провадження № 2/202/1773/2017
26 травня 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: Мороза В.П.
при секретарі: Гевюк М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дійсним, визнання права власності на нерухоме майно та стягнення коштів,-
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування позову позивач в позовній заяві посилалася на те, що між нею та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 12 грудня .2015 року у простій письмовій формі був укладений договір купівлі - продажу, за умовами якого позивач придбаланерухоме майно у вигляді приміщення № 3 б , яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Короленка, будинок 15, приміщення 3 б та квартиру № 31, загальною площею 54,5кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вулиця Мостова, будинок № 6-а. Сторони дійшли згоди щодо вартості приміщення, яке оцінили в 75 000 доларів США, та щодо вартості квартири, яку визначили в 20 000 доларів США. Позивачка на виконання умов договору передала в повному обсязі грошові кошти за вказане нерухоме майно відповідачам, а вони в свою чергу передали у фактичне користування приміщення та квартиру, передали ключі від неї. Сторони обумовили в договорі строк нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а саме, до 02.03.2015р., проте відповідачі на сьогоднішній день ухиляються від нотаріального посвідчення договору. В рахунок виконання зобовязань, з метою набуття права власності на нерухоме майно позивачка передала відповідачу ОСОБА_2, як продавцю та як представнику, діючому на підставі довіреності виданої ОСОБА_3,кошти у сумі 95 000 доларів США за продаж обєктів нерухомості. З метою забезпечення належного виконання зобовязань відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 12.01.2015р. було укладено договір поруки між позивачкою та відповідачем ОСОБА_4, відповідно до умов якого останній поручився перед позивачкою за виконання відповідачами зобовязань за Договором від 12.01.2015р., у розмірі та на умовах повернення та сплати, які були встановлені домовленістю між сторонами договору. З метою урегулювання спору позивачка направила на адресу відповідачів претензію з вимогою виконання зобовязання за договором від 12.01.2015 року, однак до даного часу вимога не задоволена та відповідачами не був сплачений штраф в сумі 95 000 доларів США. Позивач вважає, що зі свого боку вона виконала всі покладені на неї обовязки щодо сплати вартості нерухомого майна, безперешкодно користується цим майном, проте відповідачі не виконали умов договору щодо нотаріального його посвідчення. Просила визнати дійсним Договір купівлі-продажу від 12.01.2015р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_1 право власності на приміщення № 3б, загальною площею 50,9кв.м., яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро ( колишня назва м. Дніпропетровськ), вулиця Короленка, будинок 15; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 31, загальною площею 54,5кв.м., яка розташована за адресою : Дніпропетровська область, місто Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ), АДРЕСА_1; стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму штрафу в розмірі 95 000 доларів США , що в еквіваленти на день предявлення позову становить 2 498 500 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000 грн.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази, про причину неявки суду не повідомили.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності належить нерухоме майно, а саме:приміщення № 3б, загальною площею 50,9кв.м., яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ), вулиця Короленка, будинок 15 та квартиру № 31, загальною площею 54,5кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ), вулиця Мостова, будинок № 6-а.
12.01.2015р. між позивачкою та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2, яка в тому числі діяла як представник за довіреністю ОСОБА_3 продала позивачу ОСОБА_1 нерухоме майно приміщення № 3б, загальною площею 50,9кв.м., яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ), вулиця Короленка, будинок 15 та квартиру № 31, загальною площею 54,5кв.м., яка розташована за адресою :Дніпропетровська область, місто Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ), вулиця Мостова, будинок № 6-а.
Зі змісту п.2.2. Договору вбачається, що відповідачі зобовязалися укласти нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу вищевказаних обєктів нерухомості не пізніше ніж 02 березня 2015 року.
Умовами Договору визначено, що продаж приміщення № 3б, загальною площею 50,9кв.м., яке розташоване за адресою : Дніпропетровська область, місто Дніпро ( колишня назва м. Дніпропетровськ), вулиця Короленка, будинок 15, здійснено за суму, що в еквіваленті становить 75 000 доларів США ( п. 2.3 договору), а продаж квартири № 31, загальною площею 54,5кв.м., яка розташована за адресою : Дніпропетровська область, місто Дніпро ( колишня назва м. Дніпропетровськ), вулиця Мостова, будинок № 6-а - в еквіваленті становить 20 000 доларів США ( п. 2.4 договору).
Судом також встановлено, що позивачка умови договору про оплату виконала, сплативши 100% вартості придбаного нерухомого майна, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази.
12.01.2015року на виконання п. 4 договору, відповідачі передали майно, в тому числі й ключі від приміщень позивачці, яка ним користується.
В п.2.2. сторони встановили, що договір має бути посвідчений нотаріально не пізніше ніж 02 березня 2015 року.
З наданих позивачкою доказів, вбачається, що вона направляла на адресу відповідачів пропозиції про явку до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору, але відповідачі не зявились, що свідчить про їх ухилення від виконання зобовязання.
Пунктом 6 Договору встановлено, що у разі відмови (ухилення) від укладення у нотаріальній формі договорів купівлі-продажу визначених в пункті 1 цього Договору в строк до 02 березня 2015 року, винна сторона повинна сплатити штраф у розмірі 100 % від отриманої суми, переданої за цим Договором.
Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 12.01.2015року з метою забезпечення належного виконання зобовязань відповідачів, було укладено договір поруки.
Відповідно до умов договору поруки, поручитель поручається перед позивачем за виконання відповідачами зобовязань за Договором від 12.01.2015року, у розмірі та на умовах повернення та сплати, які були встановлені домовленістю між сторонами договору.
Пунктом 3.3 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання (неналежного виконання) основного зобов'язання поручитель і продавці відповідають перед покупцем як солідарні боржники, при цьому покупець має право вимагати від поручителя виконання як основного зобов'язання, так і зобов'язання з відшкодування шкоди, зобов'язання зі сплати штрафу, неустойки, зобов'язання зі сплати збитків за невиконання умов основного Договору.
Позивачем на адресу відповідачів була направлена претензія з вимогою виконання зобовязання за договором від 12.01.2015року, однак до даного часу вимога не задоволена та відповідачами не був сплачений штраф в сумі 95 000 доларів США, встановлений п. 6 Договору від 12.01.2015року.
Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми матеріального права:
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 657 ЦК України, передбачено, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до вимог ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Судом встановлено, що в договорі сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу майна. Воля сторін договору була спрямована на створення правових наслідків. Відбулося виконання договору сторонами. Позивач виконав договір, сплативши обумовлену у ньому суму відповідачам. Відповідачі вчинили дії з виконання договору та передали майно, що було визначено сторонами в договорі. Однак, відповідачіухилились від нотаріального посвідчення договору і їх поведінка робить неможливою подальше нотаріальне посвідчення договору.
Згідно ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
У відповідності зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218, 220 ЦК України.
У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Статтею 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед Позивачем як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.
Відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом».
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).
У разі порушення зобовязання згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення вимог в повному обсязі, то сплачений позивачкою судовий сбір в розмірі 8000грн. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на її користь в сумі 2666грн.66коп. з кожного.
На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,ст.ст. 220, 328, 334, 392, 526, 554, 611, 614, 655, 657, ст. ст.10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 224 - 226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дійсним, визнання права власності на нерухоме майно та стягнення коштів - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( РНОКПП- НОМЕР_2) право власності на приміщення № 3б , загальною площею 50,9 кв.м., яке розташоване за адресою : Дніпропетровська область, місто Дніпро ( колишня назва м. Дніпропетровськ), вулиця Короленка, будинок 15, приміщення 3 б.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів із дня отримання копії.

Суддя В.П. Мороз