У Х В А Л А

19 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,
Лященко Н.П.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Борівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 1 грудня року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 1 грудня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість по боргових розписках у розмірі 219 тис. грн., інфляційні втрати у розмірі 3 332 грн, 3 % річних у розмірі 751 грн 36 коп., судовий збір у розмірі 3 230 грн 83 коп. У задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Борівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 1 грудня 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суди першої та апеляційної інстанцій, з висновками яких погодився й суд касаційної інстанції, задовольняючи позов виходили з того, що між сторонами виникли зобов'язання, які випливають з договору позики, що підтверджується відповідною розпискою, згідно цієї розписки ОСОБА_4 22 грудня 2010 року взяв у ОСОБА_5 в борг грошові кошти в сумі 119 тис. грн., строк повернення коштів в розписці не зазначений. Таким чином, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На вимогу ОСОБА_5 від 10 січня 2014 року про повернення суми позики у семиденний термін, яка була отримана ОСОБА_4 14 січня 2014 року, останній відповідь не надав, грошові кошти не повернув, а тому отримані грошові кошти підлягають поверненню позикодавцю згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844138/ed_2016_11_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Проте приймаючи постанову від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15) Верховний Суд України на підставі установлених фактичних обставин прийшов до висновку, що надана позивачем розписка не є договором позики, оскільки гроші фактично передавалися для викупу земельної ділянки.

Таким чином, порівняння змісту постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15), зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, за встановленням судами різних фактичних обставин справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Борівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 1 грудня року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко
Н.П. Лященко
Я.М. Романюк