25.10.2017 227/2746/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Заварзіної Я.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, в обгрунтування якої зазначив, що 19 травня 2017 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до позивача з проханням позичити йому грошові кошти в розмірі 9100,00 грн. Позивач погодився надати відповідачу зазначену суму в борг з кінцевим терміном повернення до 30.08.2017 р. та попросив відповідача заповнити та підписати бланк розписки, яка була написана відповідачем в присутності двох свідків. Відповідач свої зобов"язання не виконав, суму боргу не повернув, в зв"язку із чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 9100,00 грн. та понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 640,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зазначивши, що відповідача знає давно, оскільки він допомагав матері позивача по господарству, позивач неодноразово давав йому кошти в борг. Відповідач борг не повернув і 19.05.2017р. відповідач на підтвердження наявного перед позивачем боргу, самостійно, добровільно, написав розписку в присутності двох свідків, згідно якої зобов"язався повернути позивачу борг в сумі 9100 гривень. Позивач також додав, що у нього певний час зберігалися паспорт та зарплатна картка відповідача, оскільки відповідач боявся зберігати свої речі в своїй квартирі через компанії, які до нього приходили в гості, але гроші з картки позивач не знімав, а знімав лише відповідач самостійно. Після того, як відповідач став проживати з своєю цивільною дружиною, позивач за його проханням повернув йому паспорт та банківську картку.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, зазначив, що дійсно неодноразово брав гроші в борг у позивача і 19 травня 2017 року добровільно написав розписку на підтвердження існуючого боргу в сумі 9100,00 грн., який до цього часу не повернув. Відповідач підтвердив, що деякий час зберігав у позивача своїй паспорт та зарплатну картку, з якої він самостійно знімав гроші( заробітню плату), частину якої віддавав позивачу на погашення боргів. Гроші у позивача декілька разів брав в борг через те, що авансу йому не вистачало на життя, борг гасив з зарплати, потім знову брав в борг у позивача, внаслідок чого й накопичився борг в розмірі 9100 грн. На час написання розписки 19.05.2017р. позивач та відповідач звірили свої розрахунки заборгованості відповідача, прийшли до згоди про борг в сумі 9100 грн., після чого відповідач самостійно написав розписку позивачу. Будь-якого тиску, примусу з боку позивача під час написання розписки на нього не було.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду повідомили, що дійсно були присутні 19.05.2017р. в магазині жінки позивача під час написання відповідачем боргової розписки на суму 9100 грн. , яку останній написав добровільно, без примусу, в їх присутності.

Суд, вивчиши зміст позовної заяви , заслухаши пояснення сторні, показання свідків та дослідивши матеріали справи приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступного:

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися цивільно-правові відносни, згідно яких позивач неодноразово передавав в борг грошові кошти, і станом на 19.05.2017 року відповідач ОСОБА_2 заборгував позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 9100 гривень, що знайшло своє відображення в розписці, яку ОСОБА_2 написав та передав ОСОБА_5 19.05.2017р. Згідно розписки відповідач ОСОБА_2 зобовязувався повернути суму боргу в строк до 30 серпня 2017 року. Як вбачається з тексту розписки, під час написання розписки були присутні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4І.(а.с.30).

В судвоому засіданні відповідач підтвердив факт наявності боргу в розмірі 9100 грн. перед позивачем ОСОБА_5, добровільність написання розписки 19.05.2017р. та невиконання своїх зобов"язань за цією розпискою станом на день судового розгляду.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог частини першої статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом першим частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Наявність у позивача ОСОБА_1 оригіналу розписки свідчить про те, що зобов'язання відповідачем ОСОБА_2 з повернення позичених коштів не виконано. Факт невиконання своїх зобов"язань за розпискою підтвердив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2

Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав в повному обсязі.

Визнання відповідачем ОСОБА_2 позову не суперечить закону и не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає до уваги зазначену заяву відповідача і вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 525, ч. 2 ст. 533, ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79, 88, 174, 209, 212- 215,218 Цивільного процесуального кодексуУкраїни -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, 08.11.1974р.н., іпн НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, 31.03.1982р.н., іпн. НОМЕР_2, суму боргу за розпискою в розмірі 9100( дев»ять тисяч сто) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, 08.11.1974р.н., іпн НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, 31.03.1982р.н., іпн. НОМЕР_2, понесені витрати із сплати судового збору в розмірі 640(шістьсот сорок) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

В судовому засіданні 25.10.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до вимог ст.209 ЦПК України повний текст рішення виготовлено 30.10.2017 року.

Суддя В.В.Корнєєва

25.10.2017