Справа №484/2694/14-ц 01.11.2017 01.11.2017 01.11.2017
Провадження №22-ц/784/1547/17
Справа №484/2694/14-ц
Провадження №22-ц/784/1547/15 Головуючий в першій інстанції Закревський В.І.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

1 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої : Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Лисенка П.П.,

із секретарем: Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» або Банк)

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від

26 серпня 2015 року

за його позовом

до ОСОБА_6,

третя особа - фізична особа-підприємець (ФОП)

ОСОБА_7,

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

4 липня 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося з позовом до ОСОБА_6, третя особа ФОП ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 8 жовтня 2007 року між Банком та третьою особою ФОП ОСОБА_7 було укладено кредитний договір відповідно до якого, позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 413 000 грн. зі сплатою 12,5% річних та строком повернення до 7 жовтня2013 року.

В забезпечення виконання за вказаним кредитним договором того ж числа між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, згідно якого вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_7, в порушення умов укладеного кредитного договору у встановлені строки не погашає суму основного кредиту, проценти за користування кредитом і пеню, Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилаючись на необґрунтованість висновків суду щодо припинення іпотеки та пропуску строку дії поруки для звернення стягнення на предмет іпотеки, просить рішення суду скасувати і задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд першої інстанції виходив з того, що кредитором пропущено шестимісячний строк для подачі позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду.

При вирішенні справи встановлено, що 8 жовтня 2007 року між Банком та третьою особою ОСОБА_7 укладено кредитний договір №010/01-04/07-565, згідно умов якого ОСОБА_7 як позичальнику було надано кредит в розмірі 413 000 грн. зі сплатою 12,5% річних та строком повернення до 7 жовтня 2013 року (а.с.14-19).

В той же день, на забезпечення виконання вказаного кредитного договору банк і відповідачка ОСОБА_6 уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с.20-22).

Станом на 16 грудня 2008 року у ФОП ОСОБА_7 виникла заборгованість перед Банком на суму 15 984 грн., внаслідок чого позивач направив позичальнику листа, в якому змінив строк виконання зобов'язань, та вимагав їх повного і дострокового виконання (а.с.70).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 липня 2009 року з позичальника ОСОБА_7 на користь Банка стягнута заборгованість за даним кредитним договором в загальному розмірі 316 762 грн. 32 коп. У зверненні стягнення на предмет іпотеки - відмовлено, у зв'язку з невідповідністю розміру збитків вартості предмета іпотеки та забезпечення зобов'язань до жовтня 2013 року (а.с.70-71).

На підставі вищезазначеного рішення суду 30 березня 2010 року видано виконавчий лист, який направлено на виконання, що розстрочене за ухвалою суду на строк до 1 січня 2015 року (а.с.72-75, 94-96).

За період виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 липня 2009 року і до звернення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду із даними позовом, позичальником сплачено платежів на загальну суму 34 900 грн. 00 коп. (а.с.74, 94).

Тому, станом на 29 квітня 2014 року Банком нарахована до звернення загальна сума заборгованості третьої особи ФОП ОСОБА_7 за кредитним договором (за попереднім рішенням суду і нарахованими після нього процентами та пенею), яка склала 543 555 грн. 49 коп. (240 262 грн. 00 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 181 749 грн. 69 коп. - заборгованість по несплаченим процентам, а також 121 543 грн. 80 коп. - пеня по несплаченому кредиту та відсоткам).

Суми нарахувань, пред'явлені Банком, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, відповідачем або третьою особою не оспорювалися.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобов'язань, які виникають з договорів, тягне за собою правові наслідки передбачені статтею 611 ЦК України, або такий різновид цивільно-правових санкцій, які передбачені, зокрема статтею 33 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 11 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

За змістом статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем.

Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, а тому норми, що регулюють поруку (статі 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання не солідарно, а винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку із цим, передбачені частиною 4 статті 559 ЦК України, правові наслідки пропущення кредитором шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя не розповсюджуються на правовідносини кредитора і іпотекодавця, а його пропуск не тягне припинення іпотеки.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції помилково застосував положення зазначеної норми до іпотечних правовідносин, і тому таке рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі частини 1 статті 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог Банку та звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини 6 статті 38 цього Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини 1 статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Тому до суду апеляційної інстанції іпотекодавцем надано звіт про незалежну оцінку приміщення - квартири АДРЕСА_3, складений ФОП ОСОБА_8 10 липня 2017 року, згідно якого вартість предмету іпотеки становить 128 810 грн. (а.с.60-80).

Разом з тим, за висновком судової будівельно-технічної експертизи №125-058 від 12 жовтня 2017 року вартість предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_4 визначена в розмірі 244 754 грн. 00 коп., що є значно більшою, ніж у звіті про оцінку, та наближеною до дійсних ринкових цін.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» наявні підстави для встановлення на предмет іпотеки загальної початкової ціни в розмірі 244 754 грн. 00 коп., виходячи із висновку експерта.

Щодо доводів представника відповідачки про необхідність застосування до зазначених правовідносин позовної давності, то вони не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, так як ні відповідачкою, ні її представником у суді першої інстанції не було подано заяви у відповідності до вимог частини 3 статті 267 ЦК України.

В той же час, заява щодо припинення поруки з підстав, передбачених частиною 4 статті 559 ЦК України, яка подана відповідачкою до суду першої інстанції, і заява щодо застосування позовної давності до правовідносин, які виникли, з підстав, передбачених частиною 3 статті 267 ЦК України, що заявлена усно у суді апеляційної інстанції, не є тотожними за своєю правовою природою, так як регулюються різними правовими нормами та належать до різних інститутів права.

Так, порука припиняється незалежно від подачі заяви поручителем, оскільки закон пов'язує відлік строку, після якого порука припиняється з моментом настання строку виконання основного зобов'язання, а застосування позовної давності можливо тільки у судовому порядку при наявності відповідної заяви, зробленою стороною у справі до винесення судового рішення.

Одночасно, колегія суддів керується правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 2 березня 2016 року у справі №6-2307цс15, і у постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-1138цс15, якою передбачено, що правових підстав для застосування позовної давності в суді апеляційної інстанції, за відсутності такої заяви, поданої стороною до винесення рішення суду першої інстанції, немає, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для застосування такого строку до нарахованих Банком платежів або звернення стягнення в їх межах на предмет іпотеки, що належить відповідачці.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції і апеляційної інстанції у розмірі 2 935 грн. 89 коп. і 3 000 грн. витрат за проведення судової експертизи, а також недоплачений судовий збір за розгляд справи по суті на користь держави в сумі 2 203 грн. 94 коп..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Звернути стягнення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в межах кредитної заборгованості ФОП ОСОБА_7 за кредитним договором №010/01-04/07-565 від 8 жовтня 2007 року в загальному розмірі 543 555 грн. 49 коп., яка складається з: 240 262 грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту; 181 749 грн. 69 коп. заборгованості за процентами та 121 543 грн. 80 коп. пені, на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 44,8кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_6, шляхом її продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» із визначенням початкової ціни предмета іпотеки в сумі 244 754 грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 2 935 грн. 89 коп. у відшкодування судових витрат і 3 000 грн. витрат за проведення судової експертизи, та на користь держави 2 203 грн. 94 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуюча О.О.Ямкова

Судді П.П.Лисенко

С.Ю.Колосовський