АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4370/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: визнання права власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Колесник О.Е.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила припинити спільну сумісну власність на квартиру АДРЕСА_1; визнати за нею (ОСОБА_3) право власності на ? частину вищевказаної квартири на підставі договору міни від 15 квітня 1993 року; визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири, що залишилась після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй разом з ОСОБА_5 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира належить їм на підставі договору міни від 15.04.1993 року. У зв'язку із невизначеністю розміру часток у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру вона не може реалізувати свої права на спірну квартиру.

Крім того, зазначала, що співвласник спірної квартири ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, після її смерті спадкоємців не має. У зв'язку з чим ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 відкрито, безперервно володіє спірною квартирою та несе тягар її утримання.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19 квітня 2017 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково та визначено розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по 1/2 частці за кожною особою.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_3, яка посиючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні за нею ( ОСОБА_3) права власності за набувальною давністю на ? частину квартири АДРЕСА_1,що залишилась після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсутність правовстановлюючого документа ще не вказує на недобросовісність володільця.

Вона (ОСОБА_3) на момент отримання спірної квартири діяла добросовісно, не злочинним шляхом чи в спосіб, який завідомо суперечить основам моралі та правопорядку. Також вона має на руках оригінали документів на вищевказану квартиру, що додатково підтверджує той факт, що вона володіє вказаною нерухомістю добросовісно.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підстав для застосування до виниклих правовідносин вимог ст. 344 ЦК України, а смерть співвласника квартири ОСОБА_5 не є відмовою від права власності на спірну квартиру, а тому відсутні законні підстави для задоволення позову в цій частині.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та зроблений у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі договору міни квартири від 15.04.1993 року, а саме: по 1/2 частки кожній.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.05.1993 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

З підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що при вирішенні спору, пов'язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати наступне:

-задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

-за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

-відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності;

-у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та не звернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент заволодіння чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною обрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Враховуючи, що титульний власник ? частини квартири АДРЕСА_1 відомий - ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та не відмовлялася від свого права власності на належне їй майно, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для застосування до виниклих правовідносин вимог ст. 344 ЦК України немає, і позов ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири за набувальною давністю, не грунтується на вимогах закону.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що вона добросовісно заволоділа чужим майном необгрунтовані та спростовуються матеріалами справи.

В іншій частині рішення суду оскаржено не було, тому в апеляційному порядку не переглядалось.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19 квітня 2017 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміналдьних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: