АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3331/17 Головуючий 1 інст. Бабенко Ю.П.
Справа № 644/8420/16-ц Доповідач - Кругова С.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

ОСОБА_1

секретаря Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що останній ніколи не поселявся і не жив у спірній квартирі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, суд не застосував ст.41 Конституції України, ст.391 ЦК України та ст.61 ЦПК України.

Суд безпідставно прийшов до висновку, що при зверненні з позовом відсутні посилання на конкретну норму права, тоді як суд відмовляючи у позові не зазначив норму матеріального права.

Посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом( а.с.3) 14 вересня 2016 року ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 і є її власником, що також підтверджується інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.4).

В зазначеній квартирі зареєстрований син позивача ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом 2 групи з дитинства.

Мати відповідача заперечуючи проти позову зазначає , що дитина не може сама проживати , оскільки страждає на психічне захворювання (а.с.54-55).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з довідки (а.с.53) відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 2 липня 1983 року, дійсно хворіє на психічне захворювання, що на думку судової колегії є поважною причиною його відсутності за місцем реєстрації.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 як на підставу своїх вимог посилається на ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та на ст.41 Конституції України.

Відповідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання, що не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, містить загальні норми. Стаття 391 ЦК України передбачає право особи на захист права власності.

Отже, зазначені норми не визначають підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, а тому не можуть бути застосовані для вирішення спору. Доводи апеляційної скарги про їх незастосування є помилковими.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює і право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст.47 Конституції України і ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В порушення вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що реєстрація відповідача в квартирі порушує його право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І.Колтунова

ОСОБА_1