Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц /778/3158/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовам ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна та стягнення компенсації,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

В позові зазначала, що між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб 18 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Михайлівського РУЮ Запорізької області, від якого у подружжя народилась донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Починаючи з травня 2016 року між ними припиненні шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2016 року шлюб розірваний. Під час шлюбу ними було набуто спільне майно, щодо поділу якого вони згоди не досягли, тому в позові просила суд розділити спільне майно подружжя наступним чином: виділити їй та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового приміщення № 25 в будинку № 6 по вул. Центральній м. Дніпрорудне Запорізької області; виділити їй холодильник «LG» вартістю 3000 грн., кондиціонер «Saturn Bio» вартістю 2500 грн., меблевий гарнітур вартістю 1000 грн., мультиварку «Редмонт» вартістю 600 грн., відеокамеру «GVC» вартістю 300 грн., а всього виділити їй майна на загальну суму 89 930 грн., стягнувши з відповідача різницю у вартості виділеного їй майна в розмірі 5 250 грн.; стягнути з відповідача на її користь 1/2 частини боргового зобов'язання - непогашеної частки кредиту в розмірі 7974,34 грн., а відповідачу виділити 1/2 частину житлового приміщення № 25 в будинку № 6 по вул. Центральній в м. Дніпрорудне Запорізької області, пральну машинку «Арістон» вартістю 4500 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 1500 грн., ноутбук «Самсунг» вартістю 3200 грн., телевізор «LG» діагоналлю 42 дюйма вартістю 5000 грн., шафу-купе кутову вартістю 3200 грн., а всього майна на загальну суму 99 930 грн. Квартиру АДРЕСА_1 просила визнати її особистою приватною власністю як придбану за належні їй особисті кошти.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна та стягнення компенсації, в якому просив іншим чином розділити спільне майно: визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, передати виділену йому 1/2 частину цієї квартири у власність ОСОБА_5»яновій Я.В., з якої стягнути на його користь компенсацію вартості ? частки квартири у сумі 193 560,50 грн. В позові зазначав, що ця квартира не може бути одноосібною приватною власністю ОСОБА_5»янової Я.В., оскільки придбана в період шлюбу з його згоди. Натомість, житлове приміщення № 25 в будинку № 6 по вул. Центральній м. Дніпрорудному Запорізької області вважав своєю особистою приватною власністю як таку, що була набута ним внаслідок безоплатної приватизації.

Ухвалою суду від 20.01.2016р. об'єднано в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ? частину боргових зобов'язань в розмірі 18 511,97 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення ? частки квартири АДРЕСА_4, виділення частини рухомого майна - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору щодо нерухомого майна і боргових зобов»язань за кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2010р. по 17 жовтня 2016р., від якого мають спільну дитину - дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 65-66).

Вказаним рішенням встановлено, що починаючи з травня 2016р. між сторонами припинені фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства.

Встановлено, що шлюбного договору між сторонами не укладалось.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 01.04.2011 року ОСОБА_2 є власником житлового приміщення № 25 за адресою: вул. Центральна (Леніна) буд. 6 в м. Дніпрорудне Запорізької області, яке набув у власність шляхом приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі рішення шостої сесії Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 31 березня 2011 року (а.с.109).

ОСОБА_6»янова Я.В. на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2015р. є власником квартири № 58 за адресою вул. Перемоги, буд. 109 в м. Запоріжжі (а.с.12-15).

25 вересня 2014р. ОСОБА_3 уклала з ПАТ «Альфа Банк» кредитний договір № 500518389, за яким отримала кредитні кошти в розмірі 20 011 грн. строком на 60 місяців на

споживчі потреби (а.с.25).

Після припинення шлюбних відносин з травня 2016р. ОСОБА_3 сплачено банку 17 180 грн., що підтверджується відповідними квитанціями та розрахунком заборгованості. Сума непогашеного боргового зобов'язання перед ПАТ «Альфа Банк» по кредитному договору на 01.06.2017р. складає 19 843,93 грн.

ОСОБА_6»янова Я.В. в позові про поділ майна зазначала як спільне майно, що підлягає поділу між ними як колишнім подружжям, належну ОСОБА_5»янову О.О. квартиру, речі домашньої обстановки та побутову техніку, а також непогашені грошові зобов»язання за вищевказаним кредитним договором. Просила визнати АДРЕСА_5 її особистою приватною власністю; виділити їй ? частину однокімнатної квартири АДРЕСА_6 та частину речей домашнього вжитку, обстановки та побутової техніки, а всього майна на загальну суму 89 930 грн., а другу частину вказаної квартири та речей на суму 99 930 грн. виділити ОСОБА_5»янову О.О., з якого стягнути на її корить різницю у вартості виділеного майна в сумі 5250 грн. та ? частку непогашеного кредиту в сумі 7 974,34 грн.

ОСОБА_6»янов О.О. у зустрічному позові як спільне майно вказував тільки квартиру № 58 за адресою: вул. Перемоги, буд. 109 в м. Запоріжжі, яка за договором купівлі-продажу придбана подружжям, але зареєстрована на ОСОБА_5»янову ОСОБА_7 йому квартиру вважав своєю особистою приватною власністю як придбану в порядку приватизації. Просив визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_7, але, стягнувши з ОСОБА_5»янової Я.В. на його користь вартість цієї частки квартири в сумі 193 560,50 грн., припинити своє право власності на неї.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_5»янової Я.В. щодо визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_8 та одночасно відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_5»янова О.О. про поділ цієї квартири, суд виходив із того, що наданими доказами підтверджується, що ОСОБА_5»янова Я.В. купила її самостійно та за особисті кошти, в той час як ОСОБА_5»янов О.О. ні грошима, ні особисто участі у придбанні квартири не приймав.

Підставою для відмови в позові ОСОБА_5»янової Я.В. про поділ квартири АДРЕСА_9 став той факт, що право власності на неї ОСОБА_5»яновим О.О. набуто в порядку приватизації, тобто шляхом реалізації останнім свого особистого права у відповідності до положень ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відмовляючи в позові ОСОБА_5»янової Я.В. в частині поділу речей домашньої обстановки і вжитку та побутової техніки, суд вважав, що ОСОБА_5»янова Я.В. не надала доказів на підтвердження наявності цього майна і його вартості.

Задовольняючи позов ОСОБА_5»янової Я.В. в частині визнання спільними зобов»язань з погашення кредиту та стягуючи з ОСОБА_5»янова О.О. на її користь ? частку боргового зобов»язання в сумі 18 511,97 грн., суд вказував, що кредит було взято в період перебування сторін у шлюбі та в інтересах сім»ї.

Вказане рішення суду щодо відмови в задоволенні частини її позовних вимог ОСОБА_5»янова Я.В. не оскаржила, але наголошувала в поясненнях в апеляційному суді, що має зацікавленість у поділі квартири АДРЕСА_9.

ОСОБА_5»янової Я.В. адвокат ОСОБА_8 підтримав позивача, вказавши, що вони помилились щодо періоду, у якому приватизоване майно могло бути визнаним спільним майном подружжя, тому апеляційну скаргу в цій частині не подали.

ОСОБА_6»янов О.О. оскаржив рішення в частині відмови в його зустрічному позові та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5»янової Я.В., вказуючи, що остання не довела, що спірна квартира куплена за подаровані її батьком кошти у сумі 15 000 доларів США, оскільки договір дарування валютних цінностей на таку суму має бути нотаріально посвідченим, а в іншому випадку він є нікчемним. Тому з огляду на її придбання під час шлюбу та недоведеність вкладення лише особистих коштів ОСОБА_5»яновою Я.В. на її покупку, спірну квартиру слід визнати спільним майном подружжя та здійснити її поділ згідно з його зустрічним позовом.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та здійснивши їх перевірку за матеріалами справи, а також витребувавши за клопотанням сторін у приватного нотаріуса Якіб»юк Ю.А. письмову згоду ОСОБА_5»янова О.О. на придбання квартири АДРЕСА_10, колегія встановила такі обставини.

У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час зареєстрованого шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, дока один з них не доведе його придбання за особисті кошти.

Згідно з договором купівлі-продажу від 08.05.2015р., гр. ОСОБА_9 продала, а гр. ОСОБА_6»янова Я.В. купила АДРЕСА_11 за 249 669 грн. ( а.с. 12).

08.05.2015р. право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5»яновою Я.В., про що видано ОСОБА_10 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 126).

В пункті 3.6 договору купівлі-продажу зазначено, що цей правочин вчиняється за згодою чоловіка покупця ОСОБА_5»янової Я.В. гр. ОСОБА_6»янова О.О., про що свідчить його заява, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Якіб»юк Ю.А. 08.05.2015р. за реєстровим № 1118 ( а.с. 13).

Наголошуючи на тому, що грошові кошти на придбання вказаної квартири їй надав батько, ОСОБА_5»янова Я.В. надала квитанції щодо підтвердження наявності у її батька суми у розмірі 15 000 США, а також розписку, які суд врахував як належні і допустимі докази у справі та на їх підґрунті зробив висновок про те, що вказана квартира придбана за особисті кошти останньої.

Проте колегія вважає, що ці висновки суду є помилковими.

Так, відповідно до наданих квитанцій № 44159 та № 12686 у ломбарді «ОСОБА_11 та ОСОБА_12О.» 04.12.2015р було куплено 2 000 дол. США ( а.с. 19) та 20.02.2015р. 12 000 дол. США ( а.с. 20), проте вказані квитанції не містять ПІБ особи, яка купила ці кошти, до того ж придбання суми у розмірі 2000 дол. США вчинено через півроку після купівлі спірної квартири. Тому вказані документи не можуть бути прийняті як докази факту наявності у батька ОСОБА_6»янової Я.В. грошових коштів в сумі 14000 доларів, які останній подарував їй у складі суми 15 000 дол. США.

Єдиною квитанцією № 3 від 21.03.2015р. підтверджується купівля валюти батьком ОСОБА_6»янової Я.В. ОСОБА_10 2 200 дол. США ( а.с. 143), але цей факт не доводить, що ці кошти були спрямовані саме на придбання спірної квартири.

В ході розгляду справи ОСОБА_5»яновою Я.В. до суду надана розписка від 11 квітня 2015р. про отримання нею від батька ОСОБА_10 грошей в сумі 15 000 дол. США для купівлі собі квартири ( а.с. 145).

Вказана розписка, як зазначала ОСОБА_5»янова Я.В. в позовній заяві та під час розгляду

справи у поясненнях, підтверджує надання їй батьком вказаних коштів в дар.

Але колегія критично відноситься до цієї розписки, оскільки відповідно до п. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відтак, ОСОБА_6»янова Я.В. не може підтверджувати особистою розпискою отримання в дар суми в розмірі 15 000 дол. США, оскільки такий договір з огляду на обумовлену в ньому суму має бути нотаріально посвідченим, та складений у формі простої розписки є нікчемним в силу положень вищезазначеної норми.

Крім того, з витребуваної у приватного нотаріуса Якіб»юк Ю.А. письмової згоди вбачається, що ОСОБА_5»янов О.О. як чоловік надавав згоду дружині ОСОБА_5»яновій Я.В. на придбання спірної квартири, та йому нотаріусом було роз»яснено вимоги ст.ст. 60-65 СК України, якими врегульовано право спільної сумісної власності подружжя ( а.с. 260-261, 265-267).

У вказаній згоді ОСОБА_5»янова О.О. нотаріусом спочатку було зазначено неправильно

об»єкт продажу, але в журналі реєстрації нотаріальних дій та в Державних реєстрах адресу квартири було зазначено вірно, а в подальшому нотаріусом внесені виправлення із відповідним застереженням і у письмову згоду.

В судовому засіданні ОСОБА_5»янова Я.В. пояснювала, що 08.05.2015р. купувала тільки квартиру АДРЕСА_8, а тому і в письмовій згоді річ могла йтись тільки про цю квартиру.

Отже, придбаваючи спірну квартиру, ОСОБА_5»янова Я.В. не сповіщала нотаріуса, що купує

її для себе, за свої кошти, не в інтересах сім»ї, тому нотаріус отримала відповідну згоду у її чоловіка ОСОБА_5»янова О.О.

ОСОБА_13»янова Я.В. не була позбавлена можливості указати в договорі, що оплату квартири здійснено її батьком або за його рахунок передано кошти продавцю. До того ж, в такому випадку квартиру їй міг купити сам батько, зазначивши себе як покупця в договорі.

Тому, оскільки ОСОБА_13»яновою Я.В. не доведено належними і допустимими доказами, що спірна квартира куплена саме за її особисті кошти, зокрема, отримані в дар, то суд безпідставно визнав АДРЕСА_12 її одноосібною приватною власністю.

При цьому, колегія не бере до уваги той факт, що ОСОБА_13»янов О.О. не зазначив цю квартиру в своїй декларації, оскільки для визначення статусу спірної квартири цей факт правового значення не створює.

Відтак, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_13»янових як та-

ка, що придбана під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а тому у відповідності до ст. 70 СК України підлягає поділу на засадах рівності часток, оскільки обставин для відступлення від цього правила не мається. Враховуючи це, за кожним із сторін слід визнати право власності на ? частину цієї квартири.

Згідно звіту про незалежну оцінку, виконаного ТОВ «Чіріков Консалт», вартість АДРЕСА_12 станом на час розгляду справи становить 387 121, 35 грн. ( а.с. 72, 95).

Після поділу цієї квартири у рівних частках відповідач просив, стягнувши з ОСОБА_13»янової Я.В. вартість виділеної йому частки квартири, припинити його право власності на цю частку, власником якої стає остання.

Стаття 364 ЦК України дійсно регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадини є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема, засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не ставитиме це для них надмірний тягар тощо.

ОСОБА_6»янова Я.В. пояснювала, що на даний час мешкає одна з неповнолітньою дитиною, у новому шлюбі не перебуває, отримує заробітну плату в середньому 3000-4000 грн. на місяць, тому неспроможна сплатити ОСОБА_13»янову О.О. компенсацію вартості ? частки АДРЕСА_12 у сумі 193 560,50 грн.

В свою чергу, ОСОБА_13»янов О.О. не надав доказів тому, що його колишня дружина має інший дохід або має кошти для одноразової сплати йому вказаної суми.

Зважаючи на вказані обставини та з огляду на закріплені пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України засади добросовісності і розумності, які спонукають до урахування судом інтересів обох співвласників, колегія вважає, що вимоги ОСОБА_13»янова О.О. про стягнення на його користь з ОСОБА_13»янової Я.В. компенсації у розмірі 193 560,50 грн. не можуть бути задоволені, оскільки це становитиме для неї надмірний тягар.

До таких висновків колегія дійшла з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України в справах № 6-4цс14 та № 6-2935цс15.

Що стосується кімнати № 25 в будинку 6 по вул. Центральній в м. Дніпрорудному, яка приватизована ОСОБА_13»яновим О.О. 31 березня 2011р., тобто під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13»яновою Я.В. ( а.с. 109, 114), колегія виходить із такого.

Відповідно до ч. 5 статті 61 СК України, яка була чинною та діяла на час приватизації цієї квартири ОСОБА_13»яновим О.О., об»єктом права спільної сумісної власності є житло, набуте одним з подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фону ( чинна з 08.02.2011р. по 12.06.2012р.).

Суд зазначеної норми закону не врахував, тому помилково вважав, що належне ОСОБА_13»янову О.О. жиле приміщення не може бути об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тому рішення суду в цій частині не ґрунтується на нормах закону, які слід було застосувати до цієї частини спору, та це є істотним порушенням, яке призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення несправедливого рішення судом, у зв»язку з чим у відповідності до вимог ч. 3 ст. 303 ЦК України це дає право апеляційному суду вийти за межі апеляційної скарги та правильно вирішити спір в цій частині шляхом скасування рішення про відмову в позові про поділ цієї квартири як спільного майна та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_13»янової Я.В. в цій частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_13»янов О.О. наголошує на тому, що суд вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_13»янової Я.В., яка просила поділити лише непогашену частку кредиту у розмірі 15 948,68 грн., стягнувши з нього половину боргу у сумі 7974,34 грн. Натомість, суд поділив навпіл всю суму кредиту, як погашену, так і не погашену за період з 01.05.2016р. по 01.06.2017р. в сумі 37 023,93 грн., стягнувши з нього 18 511,97 грн.

Ці ствердження апелянта колегія вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають матеріалам справи.

Суд правильно визнав, що укладений під час шлюбу ОСОБА_13»яновою Я.В. кредитний договір створює обов»зки для кожного з подружжя як такий, що укладений в інтересах сім»ї. Ці висновки є вірними, оскільки в самому договорі не зазначено цільового спрямування кредитних коштів, яке б свідчило, що вони надавались на особисті потреби позичальника.

В позовній заяві ОСОБА_13»янова Я.В. просила поділити навпіл саме непогашену частку кредиту в розмірі 15 948,68 грн., стягнувши з ОСОБА_13»янова О.О. ? частину в розмірі 7 974,34 грн., та в подальшому позовних вимог не уточнювала. Тому стягуючи половину від суму кредиту в розмірі 37 023,93 грн. як в погашеній, так і в непогашеній частинах за період з 01.05.2016р. по 01.06.2017р. в сумі 18 511,97 грн., суд вийшов за межі позовних вимог.

Відтак, рішення в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові, оскільки боржником за кредитним договором є ОСОБА_13»янова Я.В., та відповідач має відшкодовувати їй лише ті суми, які є фактично сплаченими за кредитним договором. Вказане випливає з природи кредитних правовідносин, за якими під час дії договору до нього можуть бути внесені зміни в частині розміру платежів, відсоткової ставки, нарахування пені, комісії та інших супутніх витрат, реструктуризації боргу тощо, тому на іншого з подружжя за кредитом, спрямованим в інтересах сім»ї, покладається лише ? частина фактично здійснених позичальником витрат.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. ст. 309 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення суду в частині вирішення спору відносно поділу спільного майна подружжя у вигляді об»єктів нерухомості та кредитних зобов»язань та ухвалює в цій частині нове рішення про часткове задоволення як первісного, так і зустрічного позовів.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, колегія вирішує питання щодо судових витрат, які стягуються зі сторін пропорційно до задоволених позовних вимог.

Так, за подання позову ОСОБА_13»янова Я.В. сплатила судовий збір в сумі 1893,60 грн. за вимоги на суму 189 860 грн.; її позов задоволено на суму 82530 грн. (вартість присудженої ? частки житлового приміщення), тому за рахунок ОСОБА_13»янова О.О. їй належить компенсувати судовий збір у сумі 823,13 грн.

ОСОБА_6»янов О.О. сплатив за подання зустрічного позову судовий збір у сумі 1935,61 грн. за вимоги на суму 193 560,50 грн.; його зустрічний позов задоволено шляхом присудження йому майна вартістю 193 560,50 грн., тому йому належить компенсувати за рахунок ОСОБА_13»янової Я.В. судовий збір в сумі 1935,61 грн. ОСОБА_13 за подання апеляційної скарги він сплатив 2 129,18 грн., оскаржуючи рішення суду щодо його частки вартістю 193 560,60 грн., яка була присуджена йому в порядку поділу, тому до компенсації за рахунок іншої сторони підлягає вся сума судового збору у розмірі 2 129,18 грн. А загалом належна до компенсації ОСОБА_13»янову О.О. сума судового збору за вирахуванням належної з його боку ОСОБА_13»яновій Я.В. суми судового збору у розмірі 823,16 грн. становить: (1935,61 + 2 129,18) 823,16 = 3 241,63 грн.

ОСОБА_13»янов О.О. просив стягнути витрати за проведення оцінки квартири в сумі 500 грн., але відповідних платіжних документів матеріали справи не містять.

ОСОБА_6»янов О.О. просить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 8500 грн., про що адвокатом надано розрахунок та акт виконаних робіт, а також квитанція про прийняття ним цих коштів від клієнта, перевіривши які колегія не може задовольнити ці вимоги апелянта з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_13»янову О.О. надавав правову допомогу адвокат ОСОБА_14 на підставі відповідної угоди від 09 липня 2016р. ( а.с. 67), який в договорі зазначив, що надає правову допомогу як адвокат згідно зі свідоцтвом № 233 від 06.06.1994р. ( а.с. 68).

Проте у наданій на підтвердження оплати його послуг квитанції № 895 про прийом готівки в сумі 8500 грн. від ОСОБА_13»янова О.О. за надану правову допомогу зазначено ФОП ОСОБА_14, що виключає можливість прийняття цієї квитанції в якості доказу про сплату гонорару ОСОБА_15 як адвокату ( а.с. 69).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2017 року у цій справі скасувати в частині вирішення позовних вимог сторін про поділ спільного майна подружжя у вигляді об»єктів нерухомого майна та боргових зобов»язань за кредитним договором.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

ОСОБА_16»янової ОСОБА_17 та зустрічний позов ОСОБА_16»янова ОСОБА_18 задовольнити частково.

Поділити між ОСОБА_16»яновою ОСОБА_17 та ОСОБА_16»яновим ОСОБА_18 майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_16»яновою ОСОБА_17 право власності на ? частку у житловому приміщенні гуртожитку за адресою: Запорізька обл., Василівський р-н, м. Дніпрорудне, вул. Центральна, буд. № 6, кімната № 25.

Визнати за ОСОБА_16»яновим ОСОБА_18 право власності на ? частку у житловому приміщенні гуртожитку за адресою: Запорізька обл., Василівський р-н, м. Дніпрорудне, вул. Центральна, буд. № 6, кімната № 25, припинивши його право власності на ? частку, виділену ОСОБА_16»яновій ОСОБА_17.

Визнати за ОСОБА_16»яновим ОСОБА_18 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_13.

Визнати за ОСОБА_16»яновою ОСОБА_17 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_13, припинивши її право власності на ? частку, виділену ОСОБА_16»янову ОСОБА_18.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_16»янової ОСОБА_17 про стягнення непогашеної частки кредиту в сумі 7 974,34 грн. відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_16»янова ОСОБА_18 про стягнення компенсації вартості ? частки квартири АДРЕСА_8 та припинення права власності на неї відмовити.

Рішення в частині відмови в позові про поділ речей домашньої обстановки, вжитку та побутової техніки не оскаржувалось та не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_16»янової ОСОБА_17 на користь ОСОБА_16»янова ОСОБА_18 судовий збір в сумі 3 241 ( трьох тисяч двісті сорока одної) гривні 66 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_19