Справа № 495/4747/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2017 року м. Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський клопотання Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерн «Військторгсервіс» про передачу справи за підсудністю по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», Міністерства оборони України, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», Міністерства оборони України, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

23 жовтня 2017 року в судовому засіданні представник Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_3 заявила клопотання про передачу справи за підсудністю, а саме направити справу № 495/4747/17 на новий розгляд за місцем знаходження нерухомого майна - до Овідіопольського районного суду Одеської області. Своє клопотання представник відповідача обґрунтовує тим, що предметом розгляду є Договір від 19.04.2017 року, укладений між Міністерством оборони України та ОСОБА_2, щодо надання ОСОБА_2 права платного користування місцем № 3757 для встановлення 20-футового контейнеру на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, яка розташована за адресою: Одеська область. Овідіопольський район, смт Авангард, територія ТОВ «Промтоварний ринок», вул.. Рожева. На думку ОСОБА_3, торговим місцем є частина земельної ділянки, яка є нерухомим обєктом, тому підсудність справи визначається за місцем його розташування.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання з мотивів його необґрунтованості.

Представник Міністерства оборони України ОСОБА_5, в судовому засіданні підтримав клопотання.

Дослідивши матеріали справи та доводи заявленого клопотання, виходячи з суті самого клопотання, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання, з огляду на наступне.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір № ВКС-1544 від 19.04.2017 року про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, укладений між Міністерством оборони України в особі концерну «Військторгсервіс» та фізичною особою ОСОБА_2.

Предметом вказаного договору є право платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території.

Так, відповідно до п. 13 Наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України Міністерство внутрішніх справ України Державна податкова адміністрація України Державний комітет стандартизації, метрології та сертифікації України N 57/188/84/105 від 26.02.2002р. «Про затвердження правил торгівлі на ринках», Торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Розмір торговельного місця визначається в правилах торгівлі на ринках, що затверджуються відповідно до законодавства.

Таким чином, наголошення представника ОСОБА_3 стосовно того, що торговим місцем є частина земельної ділянки, є помилковими, оскільки ані Земельний ані Цивільний Кодекси, чи інший відповідний Закон, не визначають його як окремий обєкт нерухомості, натомість, інші нормативні акти законодавства визначають Торговельне місце як площа - ділянка поверхні землі, природно обмежована або спеціально виокремлена з якоюсь метою. Тобто, торговельний майданчик це не річ, яку неможливо перенести, та не земельна ділянка, а лише візуально виділена площа певної території. Саме тому, предметом спірного договору було «право користування», а не конкретно визначений матеріальний предмет. Такі обставини були враховані судом під час відкриття провадження, та доводи в заявленому клопотанні не є достатніми та обґрунтованими для спростування висновків суду під час вирішення питання про відкриття провадження.

Крім того, суд звертає увагу представника відповідача на норми, якими вона обґрунтовує заявлене клопотання. А саме, в заявленому клопотанні заявник посилається на недотримання судом вимог статті 110 ЦПК України під час відкриття провадження по справі, в той же час, положення вказаної статті не регулюють питання підсудності за даним спором, а визначають підсудність справ за вибором позивача.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Беручи до уваги викладене, суд вважає необґрунтованим клопотання представника відповідача, оскільки воно не містить достатніх підстав для встановлення факту порушення судом правил підсудності під час вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст..ст.109, 114, 116, 208, 209, 210 України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерн «Військторгсервіс» про передачу справи за підсудністю - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя