Справа № 225/3662/17
Провадження № 2/225/1816/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
30 жовтня 2017 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Мигалевича В.В.,
секретаря судового засідання - Голубової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_6 до ОСОБА_4 (третя особа - Служба у справах дітей Верхньодніпровської райдержадміністрації) про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі країни та на неконтрольовану територію України ( у район проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, АР Крим), без згоди батька,-
У липні 2017 року позивачами подано позов про надання дозволу на тимчасовий в'їзд та виїзд малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в супроводі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, без нотаріально завіреної згоди батька.
Вимоги позовної заяви обґрунтовуються тим, що з відповідачем по справі в період часу з 2008 року по 2014 рік позивач ОСОБА_1 перебувала у цивільному шлюбі. Під час спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_5. Після припинення стосунків між сторонами дитина залишилася проживати разом з позивачем ОСОБА_1, яка матеріально утримує і дбає про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
В позові зазначено, що на даний момент ОСОБА_1 разом із дитиною зареєстрована та проживає в м. Донецьку, територія якого на даний момент є тимчасово окупованою, тому подальше перебування в місті несе загрозу як позивачу так і її дитині. Саме з цього приводу позивач бажає мати пакет документів на вивезення дитини із зони АТО на випадок, якщо ситуація в місті загостриться. Однак, у зв'язку з тим, що відповідач по справі проживає в іншому місті та зв'язок з ним втрачено, він не відвідує сина та не цікавиться його справами, позивачем ставиться питання про надання дозволу на тимчасове багаторазове вивезення малолітнього ОСОБА_5 за межі України до досягнення ним шістнадцятирічного віку у супроводі матері ОСОБА_1, а також баби - ОСОБА_2 та діда - ОСОБА_6, а також дозволу на оформлення документів, пов'язаних з таким виїздом.
В судове засідання позивачі не прибули, надали до суду заяву з проханням справу слухати без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог з урахуванням письмових уточнень, в яких зазначили, що просять надати дозвіл на виїзд/в'їзд ОСОБА_5 до Російської Федерації, АР Крим, та до тимчасово неконтрольованої території України в період часу з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2019 року.
Відповідач в судове засідання не прибув з невідомої причини, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав. Справа розглядається на підставі ст.224 ЦПК України - заочно.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Верхньодніпровської райдержадміністрації в судове засідання не прибув з невідомої причини, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Під час спільного проживання у сторін народився синОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У відповідності до свідоцтва про народження дитини, її батьком є відповідач по справі - ОСОБА_4 (а.с.8).
Судом встановлено, що після припинення стосунків між сторонами по справі син залишився проживати разом з позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні і вихованні.
Як встановлено у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5), територія якого є тимчасово непідконтрольною Українській владі. Тож, подальше перебування в місті несе загрозу як для позивача так і її дитини. Саме з цього приводу позивач бажає мати пакет документів на вивезення дитини із зони АТО на випадок, якщо ситуація в місті загостриться.
Зв'язок з батьком дитини - відповідачем по справі повністю втрачено, тому отримати від нього дозвіл на виїзд дитини позивач не має можливості.
У зв'язку з цим суд зазначає наступне.
Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При цьому, згідно з приписами ч.ч.2-4 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.
Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою.
У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України",
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724), передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду.
Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.
Таким чином, приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, суд може надати право на виїзд ОСОБА_5 за межі України без згоди батька одноразово, встановивши при цьому строк з моменту набрання рішенням законної сили до 10 квітня 2018 року.
Крім того, оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на в'їзд та виїзд дитини на неконтрольовану територію області в район проведення антитерористичної операції, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд дитини на неконтрольовану територію області в район проведення антитерористичної операції та виїзд з неї для тимчасового перебування, враховуючи, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання та захист своєї дитини (ст.ст. 151, 154 Сімейного Кодексу України), суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в наданні дозволу на тимчасовий виїзд /в'їзд на територію Автономної республіки Крим, та на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення антитерористичної операції) в межах Донецької та Луганської областей, неповнолітній особі - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Донецька Донецької області без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_4, у супроводі матері ОСОБА_1, а також дозволу для оформлення документів, пов'язаних з таким виїздом.
Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
При виникненні знов питання про необхідність виїзду дитини за кордон, позивач не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом.
Разом з цим суд зазначає, що згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
У зв'язку з цим суд зазначає, що позивачі по справі ОСОБА_6, ОСОБА_2 не позбавлені можливості супроводжувати дитину під час перетинання кордону, однак такий супровід здійснюється на підставі нотаріально посвідченої згоди матері.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215,224 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
Надати тимчасовий дозвіл на виїзд /в'їзд на територію Автономної республіки Крим, та на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення антитерористичної операції) в межах Донецької та Луганської областей , неповнолітній особі - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Донецька Донецької області без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_4, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, або інших осіб, уповноважених за нотаріально посвідченою згодою матері з моменту набрання рішенням суду законної сили до 10 квітня 2018 року включно.
Надати тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон України до Російської Федерації неповнолітній особі - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Донецька Донецької області без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_4, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, або інших осіб, уповноважених за нотаріально посвідченою згодою матері з моменту набрання рішенням суду законної сили до 10 квітня 2018 року включно.
Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 без згоди батька ОСОБА_4, оформити документи для тимчасового виїзду /в'їзду на територію Автономної республіки Крим, а також на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення антитерористичної операції) в межах Донецької та Луганської областей, та до Російської Федерації неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 320 (триста двадцять ) грн. 00 коп.
Рішення суду вступає в законну силу після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я: