Номер провадження: 22-ц/785/3404/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

27 вересня 2011 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі банк, ПАТ «ОТП Банк») звернулось до суду з позовом, та, уточнивши вимоги 21 березня 2013 року (а.с. 3-5, 198 т.1), просило суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №ML-500/104/2007 від 20 липня 2007 року в загальній сумі 521345,70 швейцарських франків станом на 13 квітня 2013 року, із яких: заборгованість за кредитом - 440405,71 швейцарських франків; відсотки за користування кредитом - 72332,29 швейцарських франків; пеня - 8607,70 швейцарських франків.

Банк зазначив, що 20 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МL-500/104/2007, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 423711,75 швейцарських франків.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 20 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки (а.с.24-24 зворот, т.1).

Посилаючись на невиконання умов кредитного договору, банк просив суд стягнути з відповідачів солідарно борг в розмірі 521 345,70 швейцарських франків.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської области від 21 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2007 року станом на 13 березня 2013 року, яка склалась : з заборгованості за кредитом - 440405,71 швейцарських франків; по відсоткам за користування кредитом - 72332, 29 швейцарських франків; пені за прострочення виконання зобовязань 72753,03 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ПАТ «ОТП Банк судовий збір у розмірі 1700 грн.

В позові до поручителя ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі банк просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові до поручителя ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов, оскільки договір поруки є чинним, і відповідачі повинні відповідати солідарно.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_2 просить скасувати рішення cуду в частині стягнення з нього боргу та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити, судові витрати покласти на банк, зазначивши, що:

-суд порушив строк спеціальної давності та неправильно визначив розмір пені;

-суд не врахував, що у період з 10.06.2009 року до 16.10.2011 року діяла норма ч.3 ст.1056-1 ЦК України, відповідно до якої умова договору про права банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку була нікчемною;

-він отримав кредит в розмірі 345 000,00 доларів США, а не 440 405,71 швейцарських франків (а.с.302-307т.2).

Заслухавши суддю-доповідача, представників банку і відповідача ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 423 711,75 швейцарських франків зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка склалася з фіксованого процента в розмірі 4,49% і FIDR - процентної ставки за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

Залежно від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватися чи зменшуватися) у порядку, передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також у приміщенні банку на інформаційних стендах (а.с.6 т.1).

20 травня 2009 року між в ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 20 липня 2007 року, згідно якій позичальнику збільшено розмір кредиту до 440 405,71 швейцарських франків (а.с.11 т.1).

У пункті 2 частини 1 кредитного договору датою остаточного повернення кредиту визначено 20 липня 2037 року (а.с.6 т.1).

20 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №SR-500/104/2007, згідно якому ОСОБА_3 взяла на себе відповідальність відповідати перед банком за зобов'язаннями ОСОБА_2 у кредитному договорі від 20 липня 2007 року в разі невиконання або неналежного виконання ним своїх зобов'язань (т.1а.с.24).

Внаслідок невиконання ОСОБА_2 зобовязань за зазначеним кредитним договором ПАТ «ОТП Банк», 03 вересня 2010 року, направило позичальнику та поручителю вимогу про дострокове погашення заборгованості протягом тридцяти календарних днів з дати її одержання (а.с.326,327 т.1).

Встановивши, що банк свої зобов'язання про надання кредиту виконав, а боржник перестав виконувати взятих на себе зобов'язаннь по поверненню кредитних коштів, у звязку з чим станом на 13 березня 2013 року утворилась заборгованість за тілом кредита в розмірі 440 405,71 швейцарських франків, по несплаченим відсоткам - 72 332,29 швейцарських франків, пеня - 72 753,03 грн., тому суд першої інстанції, виходячи із вимог - ст. 1054 ЦК України, пункту 1.9.1 частини 2 кредитного договору 20 липня 2007 року, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості в зазначених ромірах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Доводи у скарзі про порушення строку спеціальної давності та неправильне визначення судом першої інстанції пені до уваги не приймаються.

Банк заявив вимоги, поряд з іншими, про стягнення пені у розмірі 81 087,82 грн., суд же стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь банку пеню в розмірі 72 753,03 грн., перевіривши правильність розрахунку банку та врахувавши період стягнення пені (а.с.4 звор,200т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що додаткові угоди №2 від 20.05.2009р., №3 від 20.11.2009р., №4 від23.03.2010р., №5 від 20.04.2010р. про зміну процентної ставки за користування кредитом укладені між банком та ОСОБА_2 за взаємною згодою сторін (а.с.12-13,14-16,17-19,20-21т.1), тому доводи в апеляційній скарзі про односторонню зміну банком умов договору також до уваги не приймаються.

Отримання кредиту в швейцарських франках, а не в доларах США, як зазначено в скарзі, підтверджено кредитною заявкою апелянта ОСОБА_2В.(а.с.22т.1), у звязку з чим його твердження з цого приводу є безпідставним.

Щодо вирішення спору в частині відмови у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові - частина четверта статті 267 ЦК України.

Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором відповідальність за повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, може бути покладено на поручителя з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право дострокового вимагання стягнення з позичальника, а також з поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 03 вересня 2010 року їм письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги.

Банк предявив позов до поручителя ОСОБА_3 27 вересня 2011 року - через 1 рік і 23 дня після предявлення дострокової вимоги про повернення всієї суми кредиту, тобто за спливом 6 - місячного строку, що передбачено частиною четвертою статті 559 ЦК України (а.с.290).

Тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, відмовивши у позові до поручителя у звязку з пропуском строку звернення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.308, ст.ст 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року залишти без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: