Провадження № 2/127/4108/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2017 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3»янчук М.В.,

представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації, посилаючись на наступні обставини. ОСОБА_1 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, 1 АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу від 11.12.2015 року серія НАС № 718075 засвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 Син позивачки ОСОБА_2 зареєстрував шлюб 31.08.2012 року з ОСОБА_5, 30.07.2014 року у них народився син ОСОБА_6

22.01.2016 року за проханням сина позивачки, до вище вказаної квартири були зареєстровані ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та реєстрацію видану ПП «Бокут» 22.05.2017 року вих. № 2417. ОСОБА_2 проживає у вказаній квартирі без реєстрації з 01.09.2016 року, що підтверджується актом ПП «Бокут», ОСОБА_2 є власником іншої квартири за адресою: м. Нікополь, Дніпропетровської області, що підтверджується рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2012 року.

Оскільки проживання відповідачів у вище вказаній квартирі за адресою: м. Вінниця. 1 АДРЕСА_1, яка належить позивачці ОСОБА_1, перешкоджає їй як власнику, здійснювати право власності та розпорядження, просила суд висилити та зняти з реєстрації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири за адресою: 1 АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_9 позовні вимоги підтримала за обставин викладених в справі, просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, кожен окремо, позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідачів ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала висновок органу опіки та піклування.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи, на підставі наявних у справі матеріалів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав.

Судом встановлено наступні фактичні обставини у справі.

ОСОБА_1 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, 1 АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу від 11.12.2015 року серія НАС № 718075 засвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7А.(а.с.10-11).

22.01.2016 року за проханням сина позивачки та за згодою останньої, до вище вказаної квартири були зареєстровані ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та реєстрацію видану ПП «Бокут» (а.с.7).

ОСОБА_2 проживає у вказаній квартирі без реєстрації з 01.09.2016 року, що підтверджується актом ПП «Бокут» (а.с.8)

ОСОБА_2 є власником іншої квартири за адресою: м.Нікополь, Дніпропетровської області, що підтверджується рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2012 року (а.с.12-13).

За змістом ст. 214 ЦПК України суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами.

Встановленим судом фактичним обставинам даної справи відповідають правовідносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України стосовно права власності на житло та права користування чужим майном, Житлового кодексу України в частині користування житловими приміщеннями, зокрема, стосовно виселення з помешкання у звязку із систематичним порушенням правил співжиття в одній квартирі, що робить неможливим проживання у спірній квартирі інших її мешканців, а заходи попередження виявилися безрезультатними.

Статтями 383, 405 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України встановлено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема один з подружжя власника, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Разом з тим, відповідно до ст. 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути висилено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме у разі систематичного руйнування чи псування ними належного власнику жилого приміщення або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Виселення провадиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ по виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, органами прокуратури, внутрішніх справ тощо.

Доказів порушення відповідачами правил співжиття у квартирі за адресою: м. Вінниця, 1 АДРЕСА_1 позивачкою не надано.

Також, суд приймає до уваги той факт, що іншого житла в м. Вінниці у відповідачів не має.

Крім того, відповідно до висновку №01-00-011-44828 від 19.10.2017року про недоцільність усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири, яка розташована за адресою: 1 АДРЕСА_2, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним виселення та зняття з реєстраційного обліку дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.50).

Суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до переконання, що законних, достатніх підстав для виселення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6П, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2В, ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири за адресою: 1 АДРЕСА_1. немає.

З огляду на сукупність оцінених судом доказів, представлених суду обома сторонами у справі, за недоведеністю заявлених вимог, належить зробити справедливий та обґрунтований висновок про необхідність відмови у позові ОСОБА_1 як безпідставному.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з нормами ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати у даній справі необхідно залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 116, 156, 157 ЖК України, ст. ст. 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з моменту проголошення.

Суддя: