Справа №484/893/17 25.10.2017 25.10.2017 25.10.2017
Провадження №22-ц/784/2171/17
Справа № 484/893/17
Провадження №22ц/784/2171/17 Головуючий у 1-ї інстанції Максютенко О.А.
Категорія 19 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

25 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

із секретарем: Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Єврокар Україна»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 року

за позовом

ОСОБА_2

до ТОВ «Єврокар Україна»

про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, та стягнення коштів в сумі 44700грн., посилалась на те, що 29 вересня 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу, згідно якого відповідач зобов'язався передати в користування позивачці автомобіль марки ЗАЗ Сенс, придбаний для неї протягом 90 днів, після сплати позивачкою визначених договором платежів.

29 вересня 2016 року позивач на виконання умов договору перерахувала відповідачу 44 700 грн. як комісію за організацію по договору. Однак на момент звернення до суду автомобіль їй не передано.

Посилаючись на те, що договір містить несправедливі умови, які суперечать вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та нотаріально не посвідчений, позивачка просила визнати зазначений договір недійсним та стягнути з відповідача на її користь кошти сплачені на виконання умов договору.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалено про стягнення на її користь з ТОВ «Єврокар Україна» 44 700 грн., у визнанні недійсним договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами по справі - відмовлено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Єврокар Україна», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визнання договору фінансового лізингу недійсним, суд першої інстанції керувався висновком, якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин) визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Задовольняючи позов в частині стягнення коштів за договором, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки нікчемний правочин не створює правових наслідків, крім тих що пов'язані з його недійсністю, кожна із сторін по договору зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу, які регулюються положеннями Цивільного кодексу про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За змістом частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, його моральним засадам.

За правилами статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Також до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Тому за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

За положеннями статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (стаття 220 ЦК України).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При вирішенні справи судом встановлено, що 29 вересня 2016 року між позивачкою ОСОБА_2 та ТОВ «Єврокар Україна» укладено договір фінансового лізингу №0024, за умовами якого лізингодавець зобов'язався передати в користування лізингоодержувачу автомобіль марки ZAZ Sens Стандарт протягом строку, що становить не більше 90 календарних днів з моменту оплати лізингоодержувачем комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, та сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу у разі її наявності.

Визначені до погашення суми, згідно умов договору, зазначені в графіку сплати авансового платежу , що є додатком №1 до договору.

Договір між сторонами укладено у письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Відповідно до наданих копій квитанцій про сплату, позивачка, на виконання умов договору щодо одержання в користування предмету лізингу, сплатила ТОВ «Єврокар Україна» 29 вересня 2016 року 10 430 грн. та 34270 грн..

Отже, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору є фізична і юридична особа, всупереч положень статті 799 ЦК України, укладено сторонами у письмовій формі без нотаріального посвідчення, а тому він в силу положень статті 220 цього ж Кодексу є нікчемним, що відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року по справі №6-2766цс15.

Посилання представника відповідача на те, що договір, укладений між сторонами є виключно договором фінансового лізингу, так як не містить у собі ознак договору оренди транспортного засобу, і за такого, не потребував нотаріального посвідчення, є такими, що суперечать змісту самого договору, де у пункті 1.7, і статях 4, 5 передбачено порядок поставки, передачі, а також умови володіння і користування автомобілем лізингоодержувачем.

Тобто договір лізингу, що укладено між сторонами по справі, є по суті змішаним договором, оскільки містить у собі умови договору фінансового лізингу та договору оренди транспортного засобу, а також посилання на порядок укладення між ними у подальшому договору купівлі-продажу цього автомобіля.

Твердження апелянта щодо достатності письмової форми договору, яка передбачена Законом України «Про фінансовий лізинг», є помилковим тлумаченням діючого законодавства, так як главою 58 ЦК України, який набрав чинності пізніше, ніж вище згаданий Закон, передбачається укладення у письмовій формі договору лізингу, а якщо це стосується і оренди транспортного засобу фізичною особою, то він повинен бути нотаріально посвідчений.

Отже, доводи, що нотаріально посвідчена повинна бути тільки частина договору щодо передачі в оренду автомобіля, а інша частина за відсутності предмета лізингу, є письмовою і не підлягає визнанню недійсною або нікчемною, є необґрунтованими.

При з'ясуванні та встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Єврокар Україна» про необхідність застосування до правовідносин, що виникли, спеціального законодавства, а саме Закону України «Про фінансовий лізинг», який не вимагає нотаріального посвідчення договору, не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення, ухваленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права. В зв'язку з чим, апеляційна скарга в силу ч. 1 ст. 308 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова