_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2536/17
Провадження № 2/520/6836/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Васильків О.В.

секретар судового засідання Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму. При цьому позивач посилається на те, що з 1983 року по 1990 рік сторони перебували у фактичних шлюбних відносин, та 18.09.1985 року у сторін народився син ОСОБА_4. Позивач вказує, що син сторін є інвалідом ІІ групи, та у зв'язку із важким матеріальним становищем позивач змушена звернутися до суду із позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просить задовольнити, так як вважає, що відповідач має фінансову можливість утримувати сина-інваліда.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали надані письмові заперечення та просять відмовити у задоволенні позову, так як відповідач не має матеріальної можливості утримувати сина-інваліда.

Вислухавши сторін та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 18.09.1985 року народився ОСОБА_3, актовий запис № 1507, що вбачається із свідоцтва про народження серії №ІV-288719. Батьками у свідоцтві вказані сторони у справі /а.с. 3/.

Згідно довідки № 8 від 25.01.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має інвалідність І групи Б підгрупи загального захворювання. Інвалідність встановлена строком з 01.12.2016 року по 31.12.2018 року /а.с. 3/.

З довідки /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ № 1115 від 06.04.2017 року слідує, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 33/.

Таким чином, судом встановлено, що син сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є повнолітньою особою віком 32 роки, який проживає разом із матірю ОСОБА_6, якому встановлено інвалідність І групи Б підгрупи загального захворювання, строком з 01.12.2016 року по 31.12.2018 року, та є непрацездатним.

В ході розгляду справи позивач не вказувала та не надала жодних доказів щодо недієздатності сина та призначення її опікуном сина, оскільки він потребує стороннього догляду, що надавало би їй права на звернення до суду в інтересах сина.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилається на положення ст. 198 СК СК України, якою визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 судом досліджено надані позивачем письмові докази, а саме:

-довідки № 8 від 25.01.2017 року про інвалідність сина /а.с. 3/;

-посвідчення сина серії ААБ № 302642 /а.с. 4/;

-медичні документи сина ОСОБА_3 /а.с. 31-32, 84, 109/;

-трудову книжку позивача ОСОБА_1, з наявною відміткою про звільнення 01.06.2011 року /а.с. 34/;

-пенсійне посвідчення позивача ОСОБА_1 /а.с. 35/;

-витяг з ЄДРПОУ /а.с. 36/;

-медичні документи позивача ОСОБА_1 /а.с. 37/;

-квитанції про придбання ліків для позивача ОСОБА_1 та сина ОСОБА_3 /а.с. 38-41, 42-46, 83, 85-96/;

-Квитанції про сплату житлово-комунальних послуг /а.с. 47, 51-52, 65, 97-99/;

-Довідку від 04.04.2017 року, з якої слідує, що державна соціальна допомога ОСОБА_3 як інваліду 1 групи становить 1247,00 грн. /а.с. 48/;

-Довідку від 04.04.2017 року, з якої слідує, що допомога ОСОБА_1 на до догляд за інвалідом І групи становить 1544,00 грн. /а.с. 49/;

-Довідку УПФ від 07.04.2017 року, про те, що розмір пенсії ОСОБА_1 за віком за списком № 2 становить 3430,21 грн. /а.с. 50/;

-державна соціальна допомога ОСОБА_3 як інваліду 1 групи становить 1247,00 грн. /а.с. 48/;

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із матірю ОСОБА_6, йому встановлено інвалідність І групи Б підгрупи загального захворювання, строком з 01.12.2016 року по 31.12.2018 року, є непрацездатним, отримує державну соціальну допомогу як інвалід 1 групи у розмірі 1247,00 грн., у звязку із чим потребує матеріальної допомоги. Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, не працює, хворіє. Загальний розмір доходу сімї становить 6 221,21 грн.

Судом досліджено надані відповідачем письмові докази, а саме:

-Трудову книжку ОСОБА_2, з наявною відміткою про звільнення 25.02.2014 року /а.с. 15/;

-Довідку про доходи пенсіонера, з якої вбачається, що розмір пенсії відповідача становить 2951,70 грн. /а.с. 16, 111/;

-Відомості з інтернет порталу ЄДРПОУ /а.с. 17/;

-Медичні документи ОСОБА_2 /а.с. 18-22, 75/;

-Квитанції про сплату житлово-комунальних послуг /а.с. 23-24, 62-63, 74/;

-Свідоцтво про розірвання шлюбу 10.03.2004 року ОСОБА_2 /а.с. 112/;

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 неодружений, є пенсіонером, не працює, хворіє. Єдине джерело доходу пенсія у розмірі 2951,70 грн.

Матеріали справи містять розрахунок витрат сімї позивача за травень-червень 2017 року. Позивач вказує, що витрати сімї (придбання ліків та оплата комунальних послуг) в середньому становлять 2951,79 грн. при доході 6221,21 грн. /а.с. 82/.

Суд критично оцінює пояснення позивача щодо сплати нею коштів за житлово-комунальні послугу, так як вказані витрати несе як сторона позивача, так і сторона відповідача.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 детально аналізувала матеріальний стан відповідача та надавала йому рекомендації щодо необхідності оформлення субсидії. Також позивач вказувала, що син постійно потребує придбання ліків, які за рекомендаціями лікарів є недосяжними через їх вартість. Відповідач ОСОБА_2 пояснював, що позивач має намір стягувати аліменти на сина для іншої мети, аніж лікування сина, так як бажає знайти йому дружину, на яку має намір перекласти тягар догляду за сином. Відповідач також пояснив, що ліки, на які лікар виписує рецепти, не є основним лікуванням в традиційному медичному визначені при діагнозі сина, ОСОБА_2 припускає, що позивач звернулася не до фахівця-професіонала. На підтвердження вказаних пояснень сторони не надали жодних доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_2 неодружений, є пенсіонером, не працює, хворіє, єдиним джерелом доходу є пенсія, суд вважає, що ОСОБА_2 не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина-інваліда. У звязку із чим, суд не вбачає підстав у розумінні ст. 198 СК України для стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 158, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 180, 182-184, 198 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.