Справа № 306/273/17
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Джуга С.Д., Кожух О.А.

за участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 13 березня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Свалявської районної спілки споживчих товариств та Дочірнього підприємства «Кооппром» Свалявської районної спілки споживчих товариств про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

встановила:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Позов обґрунтовував тим, що 23.11.2012 року ним на аукціоні придбано столярний цех під літ. «А» загальною площею 528,9 кв.м., що знаходиться за адресою с. Драчино, вул. Драчинська, 10 Свалявського району. За результатом аукціону між ним та ДП «Кооппром» укладено договір купівлі-продажу зазначеного майна у простій письмовій формі. Він повністю сплатив вартість придбаного майна і таке йому було передано згідно Акту приймання-передачі від 23.1.12012 року. Однак, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що унеможливлює оформлення його права власності. За таких обставин, посилаючись на ч. 2 ст. 218, ч. 2 ст. 220 ЦК України просив визнати дійсним вчинений між ним та ДП «Кооппром» договір купівлі-продажу столярного цеху від 23.11.2012 року та визнати за ним право власності на нього.

Рішенням Свалявського районного суду від 13 березня 2017 року в задоволенні позову, відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що його належним чином не було повідомлено про час і місце судового розгляду. Вказує, що суд належним чином не перевірив факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. Вважає, що наявні всі підстави для визнання договору дійсним згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що даний договір не може бути визнано дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи - 23.11.2012 року між ОСОБА_1 та ДП «Кооппром» Свалявської райспоживспілки укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу, згідно умов якого ОСОБА_1 придбав столярний цех за адресою с. Драчино, вул. Драчинська, 10 за суму 231750,00 грн. (а.с.5).

Вказаний столярний цех під літ. «А» належав Свалявській райспоживспілці на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.12.2006 року, тобто такий є обєктом нерухомості в розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України (з цих підстав також предявлено позов) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Статтею 657 ЦК України (в редакції чинній станом на 23.11.2012 року) передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

За таких обставин, оскільки, договір купівлі-продажу столярного цеху крім нотаріального посвідчення підлягає і державній реєстрації, то відсутні підстави для визнання його дійсним в порядку передбаченому ч. 2 ст. 220 ЦК України, а тому, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задоволенню не підлягає.

Так-як позовна вимога про визнання права власності є похідної від позовної вимоги про визнання договору дійним, то вона також задоволенню не підлягає.

Колегія суддів відхиляє усі доводи апеляційної скарги щодо ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору та доведеність інших обставин необхідних на думку апелянта для задоволення позову, оскільки ч. 2 ст. 220 ЦК України не може бути застосовна до договору купівлі-продажу від 23.11.2012 року, про, що вірно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо посилання апелянта на неповідомлення його про час і місце судового розгляду, то колегія суддів констатує, що дане порушення судом норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи по суті, а тому, не може бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга, згідно приписів ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 подав клопотання про відстрочення йому сплати судового збору. Ухвалою судді апеляційного суду Закарпатської області від 19.04.2017 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до вирішення справи апеляційним судом (а.с.46). За таких обставин, зважаючи на відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1, із нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який підлягав оплаті при подачі апеляційної скарги у розмірі 2549,25 грн. (2317,50 * 110%).

Враховуючи наведене вище та керуючись приписами статей 88, 307, 308, 313, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 13 березня 2017 року, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 2549,25 грн., судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді