АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4460/17 Головуючий 1 інст. Шестак О.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» жовтня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів і про стягнення додаткових витрат по оплаті навчання дитини,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь позивача щомісяця в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення повноліття - до 09 червня 2017 року; рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць просив допустити до негайного виконання.

Також у грудні 2016 року ОСОБА_2 подав до суду позов, в якому просив стягнути з відповідача додаткові витрати, повязані з оплатою навчання на користь позивача в розмірі 1908,33 грн. на місяць, а також додаткові витрати на оплату гуртожитку в розмірі 302,50 грн. на місяць, на період навчання ОСОБА_2 в Національному Юридичному університеті ім. Я. Мудрого, тобто з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2020 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2017 року цивільні справи за позовами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів і про стягнення додаткових витрат по оплаті навчання дитини об'єднані в одне провадження.

В обґрунтування позовів ОСОБА_2 зазначав, що він народився 09 червня 1999 року від шлюбу, укладеного 28 червня 1997 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і відповідачем ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

29 січня 2007 року шлюб між його батьками розірвано. Після розірвання шлюбу він залишився на вихованні і утриманні у матері. Батько платив йому аліменти згідно рішення суду, мешкав окремо.

Позивач вказував, що 23 жовтня 2012 року його мати померла. Після смерті матері він проживав з бабусею ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 і дідусем ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: Донецька область, Бахмутський район, сел. Хромове, вул. Молодіжна, № 3/2, які виховували і утримували його матеріально. Крім того, йому було призначено пенсію у звязку з втратою годувальника.

Позивач зазначав, що його батько постійно ухиляється від покладеного на нього законом обов'язку утримувати його. Крім того, з вересня 2016 р. він забрав у позивача банківську картку, на яку він отримував пенсію у звязку з втратою годувальника, тому він опинився у важкому матеріальному становищі.

ОСОБА_2 вказав, що наказом №422-С від 12 серпня 2016 року його зараховано до Національного Юридичного університету ім. Ярослава Мудрого (м. Харків) на факультет підготовки кадрів для Пенсійного Фонду України за спеціальністю 081 «Право» (денна форма навчання), яке здійснюється на контрактній основі, стипендію він не отримує, мешкає в гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Динамівська, № 4.

Обгрунтовуючи вимоги додатково зазначав, що згідно договору №2 про надання освітніх послуг від 01 вересня 2016 року, який укладено між ним і Національним Юридичним університетом ім. Ярослава Мудрого, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання (чотири роки) становить 91600,00 грн. За кожен календарний рік окремо вартість освітньої послуги становить 22900,00 грн., а на місяць - 1908,33грн. За перший рік навчання дідусем позивача вже сплачено 22900,00 грн.

Позивач також вказав, що у звязку з його навчанням в університеті та переїздом до м. Харкова з 01 вересня 2016 року у нього виникли додаткові витрати на оплату проживання в гуртожитку в сумі 3630,00 грн. за 1-й курс навчання, а на місяць - 302,50 грн.

Просив суд врахувати, що його бабуся є інвалідом 2-ї групи від загальної хвороби довічно, дід є інвалідом 3-ї групи в період проходження військової служби довічно. На цей час вони зазнають значні матеріальні труднощі, не в змозі надавати позивачу належну матеріальну допомогу, вимушені брати кошти в борг.

Вказав, що ОСОБА_2 за віком та станом здоровя працездатний, працює суддею Артемівського міськрайонного суду, отримує достатню заробітну платню, утриманців та інших стягнень за виконавчими листами не має. Таким чином, відповідач має можливість сплачувати йому аліменти до його повноліття щомісяця в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але ж відмовляється його утримувати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 грудня 2016 року до досягнення повноліття.

Допущене негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 грудня 2016 року до досягнення повноліття і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у цій частині.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що ним було надано до суду першої інстанції банківські квитанції про перерахунок грошових коштів позивачу з грудня 2016 року по травень 2017 року на загальну суму 27 200, 00 грн., з яких вбачається що позивач отримував щомісячно достатнє грошове забезпечення. Також 04 липня 2017 року він передав на повноліття ОСОБА_2 всю суму пенсії по втраті годувальника, в сумі 80 200, 00 грн., що підтверджується розпискою, де зазначено, що ОСОБА_2 не має претензій до ОСОБА_1

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов в оскаржуваній частині, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що батьки зобовязані утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Вiдповiдно до статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що від шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 09 червня 1999 року народився ОСОБА_2.

Після розірвання шлюбу 29 січня 2007 року ОСОБА_2 став проживати з матір'ю.

23 жовтня 2012 року ОСОБА_3 померла.

Після смерті матері ОСОБА_2 проживав за адресою батьків матері: Донецька область, Бахмутський район, с. Хромове, вулиця Молодіжна, № 3/2. У зв'язку з втратою годувальника йому призначено пенсію.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є суддею Артемівського міськрайонного суду. За період з січня по грудень 2016 року його сума доходу склала 297166, 94 грн.

Виходячи з майнового становища відповідача, відсутності утриманців, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу).

Посилання ОСОБА_1 на те, що він сплатив ОСОБА_2 27200,00 грн. за період з грудня 2016 року по травень 2017 року, тому в задоволенні позову ОСОБА_2 необхідно відмовити, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 почав сплачувати аліменти сину після того, як він звернувся до суду з позовом до батька і закінчив сплачувати аліменти після ухвалення рішення суду.

Враховуючи те, що батько зобовязаний утримувати дитину до повноліття, судова колегія вважає, що підстав для відмови в задоволенні позову не має.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, зазначив у рішенні в оскаржуваній частині про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Оскільки ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування в оскаржуваній частині не вбачається. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду в оскаржуваній частині не спростовують.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 травня 2017 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії