АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/5248/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шевченко Г. С.
Провадження № 22-ц/790/3436/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року, -

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 08 листопада 2013 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у власність 15 550 доларів США та зобов`язався повернути вказану суму до 31 грудня 2013 року. Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе зобов`язань щодо повернення боргу не виконав, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за офіційним курсом НБУ у розмірі 397 033 гривні 49 коп.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 397 033 гривні 49 коп. боргу за договором позики та 3 970 гривень 33 коп. судового збору.

Ухвалою того ж суду від 07 квітня 2017 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування скарги зазначив, що грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував, а розписку було написано ним під час отримання від позивача хутрових виробів з метою їх подальшої реалізації та які було повернуто ним ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого відповідачем було складено розписку, якої підтверджується факт отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 15 550 дол. США, а тому на підставі статей 1046, 1047 та 1049 ЦК України ОСОБА_2 зобов'язаний повернути отримані у борг кошти у сумі 397 033 грн. 49 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданого позивачем оригіналу розписки, складеної 08 листопада 2013 року, вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 15 550 доларів США, які зобов'язався повернути у строк до 31 грудня 2013 року.

Факт складання розписки відповідачем не заперечується.

Встановивши, що взятих на себе за договорами позики зобов'язань щодо повернення боргу відповідач не виконав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 15 550 доларів США, що за курсом НБУ становить 397 033 гривні 49 коп.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з огляду на таке.

Частиною1 ст. 1051 ЦК України встановлено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Разом з тим, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (ч. 2 ст. 1051 ЦК).

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що волевиявлення ОСОБА_2 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, розписку складено ним під впливом обману, насильства або під впливом тяжкої обставини матеріали справи не містять. Посилання на те, що факт безгрошовості могли підтвердити свідки є хибним, з огляду на приписи ч. 2 ст. 1051 ЦК України.

Надані відповідачем товарні чеки про отримання ним та повернення ОСОБА_1 хутрових виробів на загальну суму 15550 дол. США не є належним доказом на підтвердження безгрошовості договору позики.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.І. Колтунова

С.С. Кругова