Провадження № 2/641/209/2017 Справа № 641/7964/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря - Бєлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Ім. Горького» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Ім. Горького» на її користь несплачену грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2146,72 грн. та середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні в розмірі 4036,36 грн., а всього 6183,08 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що з 01.02.2013 вона займала посаду директора ОК «ЖБК «Ім. Горького», 01.07.2016 її було звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України. За весь час роботи їй жодного разу не надавалась щорічна основна відпустка і при звільненні їй не було виплачено грошову компенсацію за всі невикористані нею дні щорічної відпустки. 06 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до ОК «ЖБК «Ім. Горького» із письмовою заявою, в якій просила здійснити їй виплату грошової компенсації за невикористані нею відпустки та здійснити розрахунок належних до сплати сум, однак її прохання залишилось без уваги. На підставі відомостей Пенсійного фонду України позивачем розраховано розмір грошової компенсації за невикористані нею відпустки за час роботи з 01.02.2013 по 01.07.2016, який складає 2146,72 грн. Позивач також зазначає, що ст.. 117 КЗпП України передбачено відповідальність власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні шляхом виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. ОСОБА_1 самостійно вирахувала свій середній заробіток, період прострочення та визначила розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4036,36 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та ухвалення рішення у справі на підставі наявних матеріалів.

Представник відповідача ОК «ЖБК «Ім. Горького» - виконавчий директор ОСОБА_2 надала суду свої письмові заперечення по суті позовних вимог та просила слухати справу за її відсутності і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що вона обіймала посаду директора «ЖБК «Ім. Горького» в період лютий 2013 року - червень 2016 року. Після звільнення із нею не було проведено повний розрахунок, а саме не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки.

На підтвердження своїх вимог позивач надала суду інформацію з Пенсійного фонду України, форма ОК-5, з якої вбачається, що «ЖБК «Ім. Горького» як страхувальник застрахованої особи ОСОБА_1 нараховував щомісячно останній такий розмір заробітку: за лютий 2013 року - 400,00 грн., за березень 2013 року - вересень 2014 року - 600,00 грн., за жовтень 2014 року - січень 2015 року - 750,00 грн., за лютий 2015 року - березень 2016 року - 1000,00 грн., за квітень 2016 року - червень 2016 року - 1200,00 грн ( а.с. 8-9).

На думку позивача, вказані розміри виплат свідчать про те, що їй в період роботи в «ЖБК «Ім. Горького» не надавались щорічні відпустки.

На її письмову заяву на адресу керівництва «ЖБК «Ім. Горького» із вимогою виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку як виконавчому директору «ЖБК «Ім. Горького» за період роботи з 01.02.2013 по 01.07.2016 та надати їй накази про зарахування та звільнення з посади, а також проведення розрахунку компенсації, відповіді вона не отримала, що свідчить, на думку позивача, про навмисне порушення з боку «ЖБК «Ім. Горького» її трудових прав (а.с. 5).

Жодних інших документів, що підтверджують обставини її прийняття на роботу в «ЖБК «Ім. Горького» з боку позивача не надано, у судове засідання позивач не з'являлась, користуючись своїм невід'ємним процесуальним правом сторони цивільного провадження, передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

В той же час, представником відповідача до суду було надано протокол загальних зборів «ЖБК «Ім. Горького» від 16.02.2013, з якого вбачається, що ОСОБА_1 вирішено призначити на посаду голови правління «ЖБК «Ім. Горького» з 16.02.2013 (а.с. 54).

ОСОБА_1 як голова Правління «ЖБК «Ім. Горького» видала наказ № 2 від 16.02.2013 про звільнення з займаної посади ОСОБА_3 (а.с. 75).

Також суду надано заяву ОСОБА_4, в якій на адресу Правління «ЖБК «Ім. Горького» вона як керуючий просить звільнити її з займаної посади за власним бажанням з 01.06.2016 (а.с. 41).

При цьому, згідно відомості про виплату грошей № 6 за червень 2016 року від 29.06.2016 за підписами керівника «ЖБК «Ім. Горького» ОСОБА_4 та головного бухгалтера ОСОБА_5, було виплачено ОСОБА_4 - 966,00 грн., ОСОБА_5 - 885,50 грн. (а.с. 40).

Наказом № 1 від 01.07.2016 «ЖБК «Ім. Горького» ОСОБА_2 приступила до виконання обов'язків виконавчого директора «ЖБК «Ім. Горького» з 01.07.2016 з обсягом повноважень та покладання усіх обов'язків, передбачених Статутом (а.с. 36).

Відповідно до статуту «ЖБК «Ім. Горького» в редакції 2012 року, яка діє до теперішнього часу, вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, до компетенції яких належить в тому числі і визначення розмірів оплати праці Голови Правління ( а.с. 44-53).

Пунктом 15.1.3 статуту визначено, що кооператив самостійно визначає форми і систему оплати праці своїх членів і найманих працівників з урахуванням вимог, встановлених законодавством та статутом.

Суду надано штатний розклад «ЖБК «Ім. Горького» станом на 01.01.2013, погоджений головою ревізійної комісії та затверджений головою правління «ЖБК «Ім. Горького», згідно якого місячний оклад голови правління становить 400,00 грн. (а.с. 78-79).

Представник відповідача у своїх письмових запереченнях зазначає, що саме до посадових обов'язків ОСОБА_4 було видання наказу про зайняття посади та звільнення з посади, а також проведення повного розрахунку в порядку, передбаченому чинним законодавством України. ОСОБА_4 у своїй позовної заяві вказує, що розрахунок по заробітній платі було зроблено в повному обсязі. Після звільнення ОСОБА_4 із займаної посади було складено акт передачі справ, в якому відсутні будь-які відомості про надання та проходження відпусток працівниками «ЖБК «Ім. Горького», в тому числі і про надання чи не надання щорічних відпусток самій ОСОБА_4 складання відповідних документів, наказів чи розпоряджень про нарахування компенсації за невикористані щорічні відпустки належить саме до компетенції ОСОБА_4

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивачем ОСОБА_4 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення компенсації за невикористані відпустки.

З наданих позивачем документів не можливо достовірно встановити які саме посади вона обіймала в продовж 2013-2016 років в «ЖБК «Ім. Горького», чи дійсно ОСОБА_4 не використала відпустки, оскільки розмір отриманого заробітку перевищує встановлений штатним розкладом її оклад, а відомості про нарахування премій та надбавок за інтенсивність праці в суду також відсутні.

За таких обставин і позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, що передбачено ст. 117 КЗпП України, не підлягають задоволенню, оскільки не доведений факт невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові - ОСОБА_4 сум.

Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Д. Є. Боговський