У Х В А Л А

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

ЛеванчукаА.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до мистецького об'єднання «Елегія», третя особа - Івано-Франківська обласна рада, про скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексацію заробітної плати, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона з січня 2002 року працювала у мистецькому об'єднанні «Елегія», проте 04 вересня 2008 року була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією об'єднання. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2012 року справу про банкрутство мистецького об'єднання «Елегія» припинено.

Посилаючись на порушення вимог трудового законодавства при її звільненні та на те, що при звільненні із нею не проведено повного розрахунку, ОСОБА_3, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила скасувати наказ про її звільнення, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 грудня 2006 року у розмірі 107 184 грн., зобов'язати відповідача провести індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплат по день ухвалення рішення та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30 тис. грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано мистецьке об'єднання «Елегія» здійснити індексацію нарахованої та невиплаченої заробітної плати ОСОБА_3 В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й задовольнити її позов в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов та зобов'язуючи відповідача здійснити індексацію невиплаченої заробітної плати, суд першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», при цьому суд послався на те, що позивачка не просила визначити суму цієї індексації, а лише зобов'язати це зробити відповідача. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення ОСОБА_5, суд послався на те, що вона пропустила строк звернення до суду із цією вимогою. Відмовляючи у позові про стягнення моральної шкоди, суд виходив із того, що вини роботодавця у простроченні виплати заробітної плати не доведено.

Апеляційний суд погодився із висновками районного суду, вказавши при цьому також про те, що позивачка не довела того, що з січня 2008 року, тобто після наказу про звільнення, вона виконувала роботу в мистецькому об'єднанні «Елегія» та їй нараховувалась заробітна плата. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав на те, що з часу заснування мистецького об'єднання «Елегія» фінансова підтримка його діяльності проводилась виключно за рахунок коштів обласного бюджету, тому вини об'єднання у затримці розрахунку при звільненні позивача немає.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що з 03 січня 2002 року ОСОБА_3 працювала у мистецькому об'єднанні «Елегія». 04 вересня 2008 року її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 березня 2008 року з мистецького об'єднання «Елегія» на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість із заробітної плати у розмірі 1 361 грн. 42 коп.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 березня 2009 року з мистецького об'єднання «Елегія» на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість із заробітної плати за період з 01 грудня 2006 року по 31 грудня 2007 року у розмірі 2 200 грн. та компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 454 грн. 38 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Погоджуючись і з висновком районного суду про відмову у задоволенні позову з підстав того, що заборгованість із заробітної плати вже стягнута і задоволення цієї вимоги може призвести до подвійного стягнення, апеляційний суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 просила стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто застосувати відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України. При цьому судом апеляційної інстанції не встановлено дати фактичного повного розрахунку мистецького об'єднання «Елегія» із позивачем.

Відповідно до п. 20 зазначеної Постанови, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував та дійшов передчасного висновку про відсутність вини відповідача у затримці розрахунку із заробітної плати при звільненні ОСОБА_3, оскільки трудове законодавство не ставить наявність вини роботодавця у невиплаті заробітної плати працівникам у залежність від форми власності, прибутковості та джерел його фінансування.

У п. п. 8, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у ст. ст. 215 - 217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено: розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні;

Суд апеляційної інстанції на наведене уваги також не звернув та не дав оцінки тому, що районний суд у резолютивній частині не вказав розміру грошових сум індексації невиплаченої заробітної плати, що при новому розгляді може потягнути за собою новий спір.

Крім того. суд визнав, що частково трудові права ОСОБА_3 були порушені, а згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Разом з тим, судові рішення першої та апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позову про скасування наказу про звільнення ОСОБА_3 є правильними, оскільки вона пропустила встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору, встановивши при цьому, що звільнення здійснено з порушенням вимог КЗпП України. При цьому поважних підстав для поновлення цього строку позивач не вказала.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині вирішення позову про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, індексацію невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направлення справив цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексацію заробітної плати та відшкодування моральної шкоди скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік