Справа № 372/3099/16-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/1975/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 08.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

08 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Мережко М.В.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року представник ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 24 жовтня 2007 року між АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 07Ф-235, згідно з яким відповідачу було надано кредит в розмірі 835 000 доларів США, в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та відповідачем одночасно було укладено іпотечний договір, за яким відповідач передав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,5000 га, що розташована у смт. Козині, Обухівського району, Київської області.

Вказує, що відповідач належним чином не виконував зобовязань із повернення кредитних коштів, через що він був змушений звертатися до суду із позовом про стягнення з відповідача на користь банку суми боргу, за результатом розгляду якого рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 5 647 240, 02 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Однак зазначає, що вказане рішення суду до цього часу відповідачем не виконано, через що він змушений звертатися до суду із цим позовом за захистом своїх майнових прав.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ПАТ «Брокбізнесбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки укладеним між сторонами іпотечним договором передбачено позасудовий спосіб захисту прав іпотекодержателя, через що підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2007 року між АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 07Ф-235 (а. с. 6-9).

Відповідно-до умов п. 1,1 Кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 835 000,00 доларів США строком з 24.10.2007 по 27.10.2008 зі сплатою 13,5 (тринадцять цілих пять десятих) процентів річних для придбання нерухомості.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та відповідачем одночасно було укладено іпотечний договір, за яким відповідач передав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,5000 га, що розташована у смт. Козині, Обухівського району, Київської області (а. с. 18-19).

У подальшому до Кредитного договору було укладено 8 додаткових угод, за якими переносився строк сплати заборгованості за Кредитним договором, строк сплати процентів, змінювалась процентна ставка, передбачена за користування кредитними коштами (а. с. 10-17).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 5 647 240, 02 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 120,00 грн. (а. с. 24-26).

З листа Відділу примусового виконання рішень УДВС № 340/4 від 19 жовтня 2016 року вбачається, що станом на 19 жовтня 2016 року ОСОБА_2 рішення суду в самостійному порядку не виконано, заборгованість перед стягувачем не погашено (а. с. 28).

Відповідно до звіту про оцінку земельної ділянки площею 0,5000 га, кадастровий номер :06:011:0032, що розташована у смт. Козин, Обухівського району, Київської області, який був проведений ТОВ «Канзас ОСОБА_3» 24 жовтня 2016 року та наданий представником позивача, ринкова вартість предмету іпотеки за станом на дату оцінки складає 3 705 700 грн. (а. с. 35).

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.2 ст. ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом ч.1 ст.590 ЦК України та ст.39 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Згідно із ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.3 вказаного іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із порядок задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4 цього договору.

Однак, відповідно до п. 4.5 цього договору, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що банк предявив вимогу до суду про визнання за ним права власності на предмет іпотеки всупереч умовам іпотечного договору, укладеного між сторонами, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апелянта про те, що відмова місцевого суду у задоволенні вимог банку порушує його майнові права, не спростовують обґрунтованих висновків суду у частині обраного позивачем способу захисту свого права, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційні скарги не містять.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» відхилити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: