Справа № 128/2413/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15.06.2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі Кіяниця О.А.,

за участю: позивачів -ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивачів- Аврамича А.С., відповідача -ОСОБА_3, представника відповідача -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним,-

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 3). В подальшому представником позивачів за довіреністю ОСОБА_6 були подані заяви про уточнення та збільшення позовних вимог.

21 грудня 2016 року представником позивачів за довіреністю ОСОБА_6 було подано заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про зміну ними предмету позову з позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті їх батьків на частки будинковолодіння на позовну вимогу про визнання заповіту від 23 жовтня 2012 року нікчемним (а.с. 93-94).

Ухвалою суду від 29 грудня 2016 року заяву про зміну предмету позову було прийнято судом (а.с. 98).

Змінені позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що у 1987 році ОСОБА_7 (батько позивачів) та ОСОБА_8 (мати позивачів) спільно побудували будинок по вул. Чапаєва, 23 в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області. Для будівництва їм було виділено земельну ділянку. Також було виділено земельну ділянку для ведення сільського господарства, оскільки вони працювали в колгоспі та були його членами. 19.05.1988 року на імя голови колгоспного двору ОСОБА_7 було видане свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, який відносився до колгоспного двору.

Позивачі по справі: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідач по справі ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8

28.12.2006 року ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яким все своє майно заповіла дочці ОСОБА_1.

01.06.2010 року в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_8.

Після смерті ОСОБА_8 її дочка ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом матері та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку.

23.10.2012 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яким все своє майно заповів сину ОСОБА_3.

01.07.2015 року в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_7.

Після смерті ОСОБА_7 всі його діти і позивачі, і відповідач по справі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

ОСОБА_9 ОСОБА_7 позивачі та їх представник за дорученням ОСОБА_6, яким підписано заяву про зміну предмету позову, вважають нікчемним та таким, що підписаний іншою особою всупереч волі заповідача і з порушенням вимог ст.ст. 47, 56 Закону України «Про нотаріат», п.п. 7, 8, 10 «Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених», затвердженого постановою КМУ від 15.06.1994 року № 419 та «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року за № 3306/5.

Нікчемним позивачі та їх представник вважають заповіт ОСОБА_7, оскільки він не був підписаний особисто заповідачем начебто через хворобу його рук. При підписанні заповіту у заповідача був відсутній документ, що посвідчує його особу, оскільки в заповіті відсутні паспортні дані заповідача, що дає підстави вважати, що цей заповіт вчиняла та підписувала інша особа, назвавши себе ОСОБА_7, без представлення документу, який посвідчує особу. Також зі змісту заповіту вбачається, що він вчинявся та посвідчувався не в самому приміщенні сільської ради, оскільки відсутня повна юридична адреса сільської ради. В оспорюваному заповіті також відсутня відмітка про те, що він був прочитаний заповідачем вголос. В заповіті відсутня повна юридична адреса установи, відсутні імя та по батькові посадової особи, яка посвідчувала заповіт, відсутня відмітка, що заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем.

Також позивачі та їх представник вказують, що у 2012 році ОСОБА_7 допомагав копати картоплю своїй дочці ОСОБА_1, яка проживала поруч з ним. Під час ознайомлення представника позивачів ОСОБА_6 з медичною документацією ОСОБА_7 зясувалося, що у період усього 2012 року він не звертався зі скаргами на кінцівки правої та лівої руки, опіків чи переломів рук також не вбачалося. Попередній заповіт батька сторін по справі був підписаний особисто ним. Також представник позивачів вказує, що ним досліджувались відомості про отримання пенсії спадкодавцем, а саме, чи підписувався особисто ОСОБА_7 за отримання пенсії у відомостях та встановлено, що він розписувався за отримання пенсії особисто та його підпис був розбірливий.

В заповіті від 23.10.2012 року також відсутній запис: «З моїх слів записано вірно, мною прочитано вголос та особисто підписано».

Вказані факти свідчать про те, що заповідач ОСОБА_7 до підписання свого розпорядження не мав захворювання на праву чи ліку руку, яке б не давало йому можливості добровільно підписатися під заповітом від 23.10.2012 року.

Крім цього, ОСОБА_7 у період 2012 року було підписано декілька доручень на свого сина, що також підтверджує те, що він без іншої допомоги сам міг розписуватися та не мав проблем з хворобою рук.

За вказаних обставин позивачі та їх представник просять суд визнати заповіт ОСОБА_7 від 23.10.2012 року нікчемним.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 пояснив, що на його думку та думку його довірителів заповіт ОСОБА_7, вчинений ним 23 жовтня 2012 року на імя сина ОСОБА_3 є нікчемний, у зв*язку з тим, що його підписала інша особа, що підтверджується копією медичної картки ОСОБА_7, а також довідка лікаря, з якої вбачається, що у ОСОБА_7 не було ніякої вади руки. Зазначив, що свідок ОСОБА_10, яка пояснила, що вона по вулиці де проживав ОСОБА_7 розносила пенсію, та вказала на те, що він розбірливо розписувався в відповідній книзі про отримання пенсії, руками перераховував пенсію. Також дані обставини підтверджуються поясненнями доньок ОСОБА_7, позивачів по справі, які пояснюють, що батько навіть будучи в похилому віці їм допомагав, це і стало підставою звернутись до суду, оскільки спірний заповіт підписаний іншою особою, а саме ОСОБА_11, яка не мала права його підписувати, також з тих підстав, що спадкодавця не було під час вчинення та прочитання даного заповіту. Зазначив, що нього відсутні докази, що даний заповіт підписувався у відсутності спадкодавця. В заповіті, секретар Степанівської сільської ради та свідки стверджують про те, що ОСОБА_7 надав їм дозвіл, в зв*язку з вадою руки, розписатись у ньому, що і зазначено в заповіті. Він вважає, що заповіт не був прочитаний самим заповідачем.

Також представник позивача надав суду ще один заповіт, на доказ того, що ОСОБА_7 не був присутній при складанні спірного заповіту. Вказав, що вже після вчинення спірного заповіту ОСОБА_7 підписав доручення, тому вважає, що у нього не було вади руки.

Просив суд визнати заповіт ОСОБА_7 від 23.10.2012 року нікчемним.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених їх представником, зазначили, що вади рук у їх батька - ОСОБА_7 не було.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечила проти вимог позивачів, вважає, що спірний заповіт вчинений дієздатною особою, яка мала право на його вчинення. Зазначає, що заповіт здійснений, відповідно до чинного законодавства, станом на день його вчинення, порушень у оформленні та місці вчинення даного заповіту не має, особа заповідача ОСОБА_7, секретарем сільської ради була встановлена на підставі документів, які посвідчують особу. Даний правочин підписано ОСОБА_11 в присутності заповідача та двох свідків. Вказує, що закон не вимагає зазначати яка хвороба рук та в зв*язу з чим заповідач не може підписати заповіт та додавати до цього відповідний медичний документ, це суб*єктивне відчуття особи, яка вчиняє заповіт.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав доводи свого представника, вказав, що коли батько забажав вчинити заповіт, а саме 23.10.2012 року, то відповідач особисто завіз його до Степанівської сільської ради, відповідач не був присутнім при вчиненні ОСОБА_7 заповіту, він ознайомився з текстом заповіту тоді, коли батько йому його вручив, а саме в день його підписання 23.10.2012 року ввечері. Вказав, що батько залишив на нього заповіт, оскільки він проживав з ним та доглядав за ним. Після вчинення заповіту батько просив його приватизувати землю та на прохання батька секретар сільської ради ОСОБА_12 приїжджала додому та було оформлене доручення батьком на ім*я відповідача. Дане доручення не могло бути особисто підписане батьком, оскільки у нього не працювали руки. В даному дорученні він розписався від імені батька. Пенсію в останній рік життя батька отримували через банкомат. А коли приносила пенсію поштарка, то хтось розписувався за нього, бо він сам не міг розписуватись. Коли він забрав батька в м. Вінницю на проживання, то в місті він не вчиняв ніяких правочинів. Вказав, що ОСОБА_11 це депутат Степанівської сільської ради, ОСОБА_13 депутат Степанівської сільської ради, ОСОБА_14 працівник Степанівської сільської ради, вони не являються його родичами . ОСОБА_14 є родичем позивача ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_15, в судовому засіданні показав, що знав ОСОБА_7, оскільки вони були сусідами. Про існування заповіту ОСОБА_7 на його сина ОСОБА_16 йому не відомо. Приблизно за три роки, можливо й більше, до своєї смерті ОСОБА_7 почувався погано, він не міг нормально ходити, не міг підняти рук та нормально поїсти, ще у нього постійно текла слина з рота. Йому не відомо чи приходила до ОСОБА_17 секретар сільської ради та про те, чи він їздив в сільську раду. В журналі про отримання пенсії ОСОБА_17 не просив його розписатися. Йому не відомо чи сам розписувався ОСОБА_17 в журналі про отримання пенсії, чи хтось інший розписувався за нього. Навіть за три роки до своєї смерті ОСОБА_17 не допомагав йому нічим, бо не міг за станом свого здоровя. За три роки до смерті ОСОБА_7 він побачив, як ОСОБА_17 впав і лежав, він допоміг йому піднятися, завів до хати, ОСОБА_17 був весь мокрий. Він ходив коротенькими кроками, йому важко було пересуватись. Приблизно за три роки до своєї смерті ОСОБА_17 проживав вже сам, бо перед цим померла його дружина. Після смерті дружини ОСОБА_17 деякий час з ним проживав його онук ОСОБА_18 син меншої дочки ОСОБА_19, потім його прогнали. ОСОБА_16 часто приїзжав звечора, доглядав за батьком, а вранці йшов на автобус. ОСОБА_17 міг сам сісти на лавку і сам піднятися, однак, як впаде, піднятися не міг. Цілу зиму, за пів року до своєї смерті, ОСОБА_17 проживав у свого сина ОСОБА_20 в м. Вінниці. Перед смертю ОСОБА_17 привезли додому, помер він в себе вдома. Чи приїжджала до ОСОБА_17 додому секретар сільської ради йому не відомо. На які захворювання страждав ОСОБА_17 він не знає.

ОСОБА_21 Порфирович, показав, що знав ОСОБА_7, оскільки близько сорока років вони жили по сусідству. Він помер 2-3 роки назад. За заповіти йому нічого не відомо. В нього вже давно боліли ноги та руки, він не міг зїсти яблука через те, що трусилися руки. Після смерті його дружини до нього приїжджав син ОСОБА_20. ОСОБА_17 не просив його розписатися за нього за отримання пенсії. Швидкої допомоги він біля будинку ОСОБА_17 не бачив. Не бачив також чи приїжджала до ОСОБА_17 додому секретар сільської ради. В 2012 році ОСОБА_7 вже не працював. ОСОБА_22 падав, то кликав на допомогу, коли дружина (дружина свідка) чула, то йшла його піднімати. При вчиненні заповіту ОСОБА_7 він не був.

Свідок ОСОБА_10 показала, що знала ОСОБА_7, він був пенсіонером, проживав по вул. Чапаєвій. Деякий період після досягнення ним пенсійного віку вона приносила йому пенсію, в тому числі в 2012-2014 роках. ОСОБА_22 він сам перераховував і сам розписувався у відомостях про отримання пенсії, хоча був стареньким, слабким та у нього трусилися руки. Коли він розписувався у відомостях останній раз вона не памятає, оскільки по роботі у неї таких пенсіонерів багато. Коли помер ОСОБА_7 вона не памятає. Проживав він зазвичай сам, раніше жили в окремій кімнаті онуки, приїжджав син. Позивачі по справі та відповідач приходяться ОСОБА_7 його дітьми.

Свідок ОСОБА_12, показала, що про існування заповіту ОСОБА_7 від 23.10.2012 року їй відомо. ОСОБА_9 вона робила по зразку, який взяла у Вінницькій районній державній нотаріальній конторі. В її посадові обовязки входить посвідчення таких заповітів. Заповідач відмовився особисто читати заповіт, однак, йому було прочитано його зміст. ОСОБА_9 був складений в приміщенні сільської ради. Зміст зазначених в заповіті статей Цивільного кодексу України вона розяснювала ОСОБА_7 Крім заповіту, ОСОБА_7 підписував доручення. Останнє доручення від 04.02.2015 року ОСОБА_7 підписував вдома, незазначення в ньому адреси, ОСОБА_12 вважає своєю помилкою. ОСОБА_16 особисто привіз ОСОБА_7 в сільську раду, ОСОБА_17 сказав, що хоче скласти заповіт. Вона обговорила з ОСОБА_17 його наміри скласти заповіт, перед тим попросила вийти ОСОБА_16, тому він не був присутній під час їх розмови. ОСОБА_23 про те, чи зможе він підписати даний заповіт, він відповів, що не зможе. Було видно, що у нього через хворобу трусилися руки і текла слина, він весь час витирався хустинкою. Вона його запитала, чи погоджується він на те, щоб заповіт скласти зі свідками, на що в усній формі він надав таке доручення. ОСОБА_11 та свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_14 були працівниками сільської ради, надали свої документи. Далі він сидів, чекав поки вона друкувала заповіт. Оскільки заповідач фізично не міг особисто написати в заповіті: «Текст заповіту прочитано мною особисто в голос ОСОБА_7 Порфирійовичем…», через те вона прийняла рішення посвідчити заповіт зі свідками. Аналогічний заповіт було складено раніше з мамою ОСОБА_24 та дружиною ОСОБА_7 ОСОБА_25, оскільки вона теж хворіла і тоді вже була лежача. Текст заповіту ОСОБА_7 вона дала ОСОБА_11, вона прочитала і підписала, потім по черзі свідкам ОСОБА_13 та ОСОБА_14 Після посвідчення заповіту вона вручила його ОСОБА_17. Син заповідача був на дворі, його в приміщенні не було. Після посвідчення заповіту ОСОБА_16 зайшов за батьком та забрав його. ОСОБА_9 був посвідчений протягом робочого дня, в якій половині дня, вона не памятає.

Свідок ОСОБА_11, показала, що памятає заповіт ОСОБА_7 від 23.10.2012 року, вона його підписувала. ОСОБА_16 привіз свого батька, той сказав, що хоче скласти заповіт. ОСОБА_12 запитала його, чи зможе він написати текст заповіту та підписати його, він відповів, що не зможе, тоді вирішено було скласти заповіт при свідках, і оскільки вони були на роботі, їх запросили бути свідками. При розмові заповідача з секретарем сільської ради ОСОБА_12 були присутні: вона, - ОСОБА_11, ОСОБА_13 та ОСОБА_14. ОСОБА_12 давала заповідачу в руки заповіт, але він попросив зачитати його, вона зачитала зміст заповіту і запитала його, чи погоджується він зі змістом, він відповів, що погоджується. ОСОБА_26 був паспорт, вона його бачила. Вона особисто, коли підписувала, читала текст заповіту. ОСОБА_17 її знав, оскільки вони були сусідами. Свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 він також знав як односельців. При посвідченні заповіту дружини ОСОБА_7 ОСОБА_25 вона також ставила свій підпис. ОСОБА_12 перший раз пішла до ОСОБА_25 додому сама, але вона їй сказала, що не зможе власноручно писати, тому вирішено було посвідчувати заповіт при свідках вдома. ОСОБА_17 в той час був вдома і знав як посвідчувався заповіт його дружини. ОСОБА_9 було посвідчено в першій половині дня. Чи розяснювала ОСОБА_12 наслідки вчинення заповіту ОСОБА_17 вона не памятає.

Свідок ОСОБА_13, що памятає заповіт ОСОБА_7 від 23.10.2012 року, вона його підписувала. ОСОБА_17 в її присутності читав заповіт, але підписати його не міг. ОСОБА_9 посвідчувався в першій половині дня. При посвідченні заповіту були присутні окрім неї також ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_14 і ОСОБА_13. ОСОБА_17 просив, щоб хтось за нього розписався в заповіті, бо сам він не міг розписатися і сказав, що погоджується, щоб дівчата були свідками. Вони всі четверо сиділи в одному кабінеті. Він не просив конкретно когось розписатися, лише казав, що сам він не може писати, бо у нього трусяться руки. На час посвідчення заповіту вона працювала в сільській раді. Секретар сільської ради говорила з ОСОБА_17 щодо його наміру скласти заповіт приблизно хвилин десять, зясовувала його стан. ОСОБА_17 її знав, оскільки вони були односельчанами, знав також її батька. Перед підписанням заповіту вона читала його текст. Текст заповіту було прочитано ОСОБА_7 ОСОБА_22 ОСОБА_27 вголос. ОСОБА_17 сам сказав, що хоче зробити заповіт і витягнув свій паспорт. ОСОБА_17 привіз в сільську раду його син, завів в приміщення, посадив, а потім вийшов.

Свідок ОСОБА_14, пояснила, що її брат приходиться ОСОБА_1 зятем, від дачі показів не відмовляється. Вказала, що памятає заповіт ОСОБА_7 від 23.10.2012 року, вона його підписувала. Не памятає, чи читав заповіт особисто ОСОБА_17, але йому текст заповіту зачитували. При ньому був паспорт. ОСОБА_9 був вчинений зранку. В сільську раду ОСОБА_17 привіз його син ОСОБА_16, а сам вийшов на двір. ОСОБА_17 сам говорив, що хоче скласти заповіт. Секретар сільської ради запитала його, чи погоджується він, щоб замість нього заповіт підписала ОСОБА_11, на що він відповів, що погоджується. Він говорив, що писати сам не може. ОСОБА_17 її знав, оскільки в сільській раді вона працює вже більше десяти років. ОСОБА_9 дружини ОСОБА_7 ОСОБА_25 вона не посвідчувала. Не памятає, чи було вручено текст заповіту ОСОБА_17. Не памятає, чи секретарем сільської ради в її присутності було розяснено ОСОБА_17 його права, обовязки та наслідки вчинення заповіту.

Представник відповідача - Степанівської сільської ради Вінницького району надав суду заяву про проведення судового засідання у його відсутності.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез*явившихся осіб.

Заслухавши думки сторін по справі та їх представників, покази свідків, допитаних в судовому засіданні під присягою та попереджених про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку, що позов необґрунтований, безпідставний, тому задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 01 липня 2015 року в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_7, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 332988, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області 15 вересня 2015 року (а.с. 110 зі звороту).

На час своєї смерті ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Чапаєва), 23, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується виписками з погосподарської книги Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 138-141).

Згідно листа КП «ВООБТІ» № 4/2/01-5/17 від 04.01.2017 року, власником житлового будинку за № 23 по вулиці Європейська в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області, відповідно до відомостей інвентаризаційної справи № 290 на вказаний будинок, станом на 31.12.2012 року є ОСОБА_28 (а.с. 142).

23 жовтня 2012 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким, на випадок своєї смерті, усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів своєму сину ОСОБА_3. ОСОБА_9 посвідчено секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_12 У звязку з хворобою рук заповідача, на його особисте прохання, за його дорученням, а також у його присутності та у присутності секретаря сільської ради, заповіт підписано гр. ОСОБА_11 та свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_14. Зареєстровано в реєстрі за № 129 та одержано держмито 0-85 грн., що підтверджується його оригіналом (а.с. 161).

Рішенням Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 1 сесії 6 скликання від 12 листопада 2010 року ОСОБА_12 було обрано секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області з покладенням на неї обовязків: вести облік по паспортизації населення села; вести нотаріальні дії; вести реєстрацію актів цивільного стану; виконувати обовязки касира; вести реєстрацію та облік всіх документів, що стосуються обовязків секретаря (а.с. 203).

Згідно листа Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 79 від 04.04.2017 року, квитанцію про сплату державного мита за посвідчення заповіту від 23.10.2012 року, в сумі 0,85 грн., сільська рада надати не може, так як квитанції зберігаються три роки (а.с. 202).

Спадкоємцями першої черги за законом майна померлого 01 липня 2015 року ОСОБА_7 є його діти, дочки: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (позивачі по справі), що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження ОСОБА_29 серії ЯК № 169358 від 28.10.1954 року (а.с. 5); ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 299599 від 11.11.1973 року, яким підтверджується зміна прізвища ОСОБА_29 після реєстрації шлюбу на ОСОБА_1 (а.с. 5); ксерокопією свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії ЯК № 477365 від 13.02.1950 року (а.с. 5 зі звороту); ксерокопією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 373940 від 04.06.1978 року, яким підтверджується зміна прізвища ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу на ОСОБА_2 (а.с. 5 зі звороту), дочка ОСОБА_30 та син ОСОБА_3 (спадкоємець всього майна за заповітом ОСОБА_7 і відповідач по справі).

Дружина померлого 01 липня 2015 року ОСОБА_7 ОСОБА_8 померла в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області ще 01 червня 2010 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 332989, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області 15 вересня 2015 року (а.с. 124).

18 травня 2010 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким, на випадок своєї смерті, усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла своїй дочці ОСОБА_31. ОСОБА_9 посвідчено секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_12 У звязку з хворобою рук заповідача, на її особисте прохання, за її дорученням, а також у її присутності та у присутності секретаря сільської ради, заповіт підписано гр. ОСОБА_11 та свідками ОСОБА_32 і ОСОБА_33. Зареєстровано в реєстрі за № 80 та одержано держмито 0-85 грн., що підтверджується його ксерокопією (а.с. 125 зі звороту).

04 липня 2016 року ОСОБА_34 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,6445 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер :01:005:0016, яка розташована на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що підтверджується ксерокопією вказаного свідоцтва (а.с. 135).

З матеріалів копії спадкової справи № 421/2015 року, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого 01 липня 2015 року ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_3 звернувся 31.07.2015 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька за заповітом. У вказаній заяві він зазначив про те, що спадкоємцями, які мають право на обовязкову частку в спадковому майні є дочки померлого: ОСОБА_1 та ОСОБА_2. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16.09.2015 року подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, у вказаних заявах зазначили, що крім них, спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є також його син ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка ОСОБА_30, яка проживає за адресою: Російська Федерація, селище АДРЕСА_1 (а.с. 104-115).

Встановлено, що до моменту своєї смерті 01 липня 2015 року, ОСОБА_7 також вчинив заповіт від 28 грудня 2006 року, яким на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, своєму сину ОСОБА_3. ОСОБА_9 підписаний ОСОБА_7, посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_12 та зареєстрований в реєстрі за № 125, що підтверджується його оригіналом (а.с. 157).

Також до моменту своєї смерті 01 липня 2015 року, ОСОБА_7 вчинив наступний заповіт від 18 травня 2010 року, яким на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, своїй дочці ОСОБА_34. ОСОБА_9 підписаний ОСОБА_7, посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_12 та зареєстрований в реєстрі за № 81, що підтверджується його оригіналом (а.с. 158).

В матеріалах справи також містяться два доручення ОСОБА_7 від 21 червня 2012 року, виписаних на імя ОСОБА_3 (а.с. 159, 160) та доручення від 04 лютого 2015 року, виписане на імя ОСОБА_35 (а.с. 162), в яких зазначено про те, що вони підписані ОСОБА_36

Згідно повідомлення Вінницької дирекції Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта» № 14-03-96 від 30.01.2017 року, надати відомості форми В1-М, по яким здійснювалась виплата пенсій ОСОБА_7 за адресою: вул. Чапаєва, 23, с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області, у період з серпня по жовтень 2012 року, немає можливості у звязку з тим, що відомості було знищено 03.02.2016 року по акту, згідно нормативних документів (а.с. 154).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного:

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що предметом позову є заповіт ОСОБА_7 від 23 жовтня 2012 року, вчинений на імя його сина ОСОБА_3, який позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_6 просять визнати нікчемним.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами 1, 2, 3 статті 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Встановлено, що позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 станом на 01 липня 2015 року досягли пенсійного віку, що не заперечується відповідачем ОСОБА_3, тому є такими, що мають право на обовязкову частку в спадковому майні.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Крім того, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

І позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, і відповідач по справі ОСОБА_3 спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7, який помер 01 липня 2015 року, прийняли належним чином, подавши у встановлений законом строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Так, згідно зі ст. 1244 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Оскільки заповіт є одностороннім правочином, до нього застосовуються правові наслідки недодержання сторонами (стороною) при вчиненні правочину вимог закону.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину (заповіту), а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимоги щодо форми та порядку посвідчення заповіту встановлені ст.ст. 1247-1253 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. ОСОБА_9 має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно вимог ч.1 ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

Відповідно до вимог п. 1.7, 1.8, 1.10, -1.11 ОСОБА_37 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5:

1.7. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

1.8. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

1.10. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов'язаний роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 ЦК України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору.

1.11. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Відповідно до тексту заповіту при посвідченні заповіту присутні запрошені заповідачем свідки на підставі ст. 1253 ЦК України, якими заповіт до підписання зачитано вголос та підписано ними.

На виконання вимог ч.4 ст. 207 ЦК України у тексті заповіту, який підписано ОСОБА_11 зазначено про неможливість самостійно підписати заповіт ОСОБА_7 у зв'язку з хворобою рук, що підтверджено в судовому засіданні показами всіх допитаних свідків, а саме: ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_15 та ОСОБА_37

Як передбачено п. 1.3. та п.8 Порядку у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту. Відомості про заповіти підлягають обов'язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569.

В оскаржуваному заповіті зазначено місце його складання: с. Степанівка, Вінницький район, Вінницька область, а також заповіт зареєстрований в установленому законом порядку у Спадковому реєстрі за реєстровим № 129.

Щодо ксерокопій медичних документів ОСОБА_7, які долучені до матеріалів справи (а.с. 57-60, 85-89, 153), то суд не оцінює їх як письмові докази у справі, тому що для встановлення наявності чи відсутності у спадкодавця ОСОБА_7 на момент вчинення ним заповіту від 23 жовтня 2012 року будь-якої хвороби, в тому числі хвороби рук, яка б за даними документами унеможливлювала його особисто підписуватись в документах, в тому числі в оскаржуваному заповіті, чи навпаки давала таку можливість, потрібні спеціальні знання, а сторонами по справі та їх представниками в судовому засіданні не заявлялись клопотання про проведення відповідних експертиз.

Таким чином, суд вважає, що наданими позивачами та їх представником письмовими доказами не підтверджується факт того, що заповіт ОСОБА_7, вчинений ним 23 жовтня 2012 року на імя сина ОСОБА_3 є нікчемним, тому в задоволенні позову слід відмовити, за необґрунтованістю.

У звязку з відмовою в задоволенні позову суд вважає необхідним судові витрати залишити за позивачами.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним ,- відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлено 20.06.2017 року.

Суддя: