УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Волноваський районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Мохова Є.І.

при секретарі Бридні О.Л.

за участю стягувача ОСОБА_1

представника державної виконавчої служби ОСОБА_2

розглянувши скаргу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на дії та бездіяльність начальника Волноваського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2017 року в. о. генерального директора комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» ( далі КП «Компанія Вода Донбасу») звернувся до суду з зазначеною скаргою, на обґрунтування якої зазначив наступне.

10.08.2017 року КП «Вода Донбасу» отримало вимогу начальника Волноваського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області ( далі начальника ВДВС Волноваського ГТУЮ) від 31.07.2017 року, якою підприємство зобовязано надати ОСОБА_1 довідку про його роботу у Волноваському райводоканалі з 12.01.1999 року по 13.02.1999 року, та надати декларацію про доходи та майно боржника в строк до 08.08.2017 року.

Вважає вказану вимогу незаконною, оскільки таку довідку на вимогу центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя вже було надано позивачу, про що свідчить копія довідки, поштової квитанції, опису вкладення до цінного листа та рекомендоване повідомлення про вручення листа, які додаються до скарги. Вказані копії є також в матеріалах виконавчого провадження, тому на момент винесення оскаржуваної вимоги про вищевказані документи не міг не знати начальник ВДВС Волноваського ГТУЮ.

Крім того, у вимозі помилково зазначений період роботи ОСОБА_1 у Волноваському райводоканалі з 12.01.1999 року по 13.02.1999 року, оскільки ВДВС Волноваського ГТУЮ не враховано ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28.12.2015 року , якою виправлено описку в рішенні суду від 16.12.2015 року, а саме дату 13.02.1999 року виправлено на 11.02.1999 року. Тобто у КП «Вода Донбасу» не має правових підстав видавати довідку про роботу ОСОБА_1 в період з 12.01.1999 року по 13.02.1999 року.

Вимогу про надання декларації про доходи та майно боржника також вважає безпідставною, оскільки рішення суду в майновій частині боржником КП «Вода Донбасу» виконано в повному обсязі, про що державному виконавцю надана копія платіжного доручення від 01.03.2016 року № 161 по сплаті на користь ОСОБА_1 951 грн. 52 коп. Також сам ОСОБА_1 при розгляді його скарги на дії та бездіяльність державного виконавця підтверджував отримання коштів у сумі 947 гривень, а решту в сумі 4 гривні 76 коп. утримував банк, в якому останній обслуговується. Але не зважаючи на це підприємство все ж таки доплатило ОСОБА_1 кошти в сумі 10 гривень платіжним дорученням № 952 від 30.08.2016 року.

Просив визнати незаконною та скасувати вимогу начальника Волноваського ВДВС ГТУЮ від 31.07.2017 року № 13783 та зобовязати начальника ВДВС Волноваського ГТУЮ винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 50008377 у звязку з повним виконанням рішення суду з боку КП «Вода Донбасу».

У судовому засіданні представник заявника КП «Вода Донбасу», до судового засідання не зявився, про день та час слухання скарги був повідомлений належним чином.

Представник Волноваського ВДВС ГТУЮ ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, пояснивши наступне.

Так, Волноваському ВДВС ГТУЮ відомо, що КП «Вода Донбасу» на теперішній час дійсно направила ОСОБА_1 довідку про роботу останнього у Волноваському райводоканалі по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12.01.1999 року по 11.02.1999 року і розміром заробітної плати в сумі 200 гривень в місяць. Однак, вказана довідка надана боржником не у спосіб, на якому наполягає стягувач ОСОБА_1 Останній бажає щоб довідка була передана йому за актом приймання передачі у приміщенні Волноваського ВДВС ГТУЮ. А всупереч цьому КП «Вода Донбасу» надіслала зазначену довідку поштою. Тому постановою зобовязав боржника КП «Вода Донбасу» надати довідку у приміщенні Волноваського ВДВС ГТУЮ 08.08.2017 року.

Також пояснила, що на теперішній час рішення суду в частині сплати ОСОБА_1 грошових коштів у зазначеній судом сумі з боку КП «Вода Донбасу» виконано. Це підтверджено відповідними платіжними дорученнями, копії яких знаходяться у виконавчому провадженні. Але постанову про закінчення виконавчого провадження не винесено лише з тих підстав, що ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 09.03.2017 року за наслідками розгляди скарги ОСОБА_1 Волноваський ВДВС ГТУЮ зобовязано витребувати у боржника - КП «Вода Донбасу» декларацію про майно та доходи. Виконання ухвали суду є обовязковим для Волноваського ВДВС ГТУЮ. Саме тому державним виконавцем винесена вимога в частині витребування від боржника вказаної декларації.

Стягувач ОСОБА_1 допитаний у судовому засіданні просив у задоволенні скарги відмовити, у запереченні зазначив, що Маріупольське районне ВУ КП «Компанія «Вода Донбасу», яке розташоване в м. Маріуполі, вул. Митрополітська, 177А, не є стороною виконавчого провадження, а лише структурним підрозділом боржника КП «Вода Донбасу», яке розташований в м. Покровськ, вул. Захисників України, 11. Тобто скарга до суду подана не стороною виконавчого провадження і суд не повинен був її приймати.

Скаржник зазначає, що він ніби-то видав довідку про його роботу, але вона не оформлена згідно вимог до виконавчого документу. У виконавчому листі боржника зобовязано видати довідку про роботу з 12.01.1999 року по 13.02.1999 року. А в довідці, яку вони надали, вказано, що нібито працював тільки по 11.02.1999 року. У довідці не вказано його ідентифікаційного та страхового номеру, паспортних даних та іншого.

Крім того, дійсний боржник КП «Вода Донбасу» взагалі не сплачував йому кошти. А кошти йому були сплачені Волноваським райводоканалом, який не є боржником і юридичною особою, сплачені кошти сплачені зовсім по іншій справі та не стосуються зазначеного виконавчого провадження.

Вважає дії державного виконавця Волноваського ВДВС ГТУЮ ДВС, які оскаржує заявник, правомірними та просить відмовити у задоволенні вищевказаної скарги за її не обґрунтованістю.

Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали цивільної справи № 2/221/2/2015 року, матеріали справи 4-с/221/2/2016 року, 4-с/221/15/2016 року, № 4-с/221/1/2017 року, 4-с/221/13/2017 року вважає, що у скарзі варто відмовити з наступного.

Відповідно до ст.14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Стаття 383 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таким чином, ЦПК України визначений окремий порядок оскарження дій, рішень та бездіяльності державних виконавців під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, шляхом подання не позовної заяви, а скарги до суду в порядку та на підставах, визначених ст.ст. 383-389 Розділу VІІ ЦПК України в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Відповідно до ст. 11 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Судом встановлено, що остаточним судовим рішенням Апеляційного суду Донецької області № 221/1727/13-ц від 16.12.2015 року (далі рішення суду) трудовий договір, укладений 12 січня 1999 року між Волноваським райводоканалом та ОСОБА_1 визнаний безстроковим трудовим договором, дія якого припинена 13 лютого 1999 року; зобовязано Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» видати ОСОБА_1 довідку про його роботу у Волноваському райводоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12 січня 1999 року по 13 лютого 1999 року і розміром заробітної плати в сумі 200 гривень в місяць, стягнуто з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 200 (двісті) гривень, у рахунок компенсації за відрив від звичайних занять 20 (двадцять) гривень 06 копійок, добових 731 (сімсот тридцять одну) гривню 76 копійок ( а.с. 15).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28.12.2015 року виправлено описку у вищевказаному рішенні, а саме в резолютивній частині рішення замість «зобовязати Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» видати ОСОБА_1 довідку про його роботу у Волноваському райводоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12 січня 1999 року по 13 лютого 19999 року» вказати « зобовязати Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» видати ОСОБА_1 довідку про його роботу у Волноваському рай водоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12 січня 1999 року по 11 лютого 1999 року» (а.с. 16-18).

Але виконавчий лист, виданий Волноваським районним судом Донецької області від 25.01.2016року № 221/1727/13-ц, виписано без урахування ухвали про виправлення описки і в ньому вказано « зобовязати Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» видати ОСОБА_1 довідку про його роботу у Волноваському рай водоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12 січня 1999 року по 13 лютого 1999 року».

31.07.2017 року на адресу КП «Вода Донбасу» була надіслана вимога державного виконавця, якою КП «Вода Донбасу» зобовязано надати ОСОБА_1 довідку про його роботу у Волноваському райводоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12.01.1999 року по 13.02.1999 року і розміром заробітної плати в сумі 200 грн. в місяць, та передати вказану довідки в приміщенні Волноваського ВДВС ГТУЮ 08.08.2017 року на 10.00 годину. Другим пунктом вимоги КП «Вода Донбасу» зобовязано надати до Волноваського ВДВС ГТУЮ декларацію про доходи та майно боржника юридичної особи в строк до 08.08.2017 року (а.с. 4-8).

Під час розгляду скарги судом також встановлено, що на виконання зазначеного рішення суду (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 28.12.2015 року) КП «Вода Донбасу» 23.03.2017 року надіслало ОСОБА_1 довідку про його роботу у Волноваському райводоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12.01.1999 року по 11.02.1999 року і розміром заробітної плати в сумі 200 гривень в місяць. Зазначене підтверджено копіями довідки, опису вкладення до цінного листа, поштовою квитанцією ( а.с. 9-10).

Вказана довідка отримана ОСОБА_1 01.04.2017 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення листа (а.с.11).

Про направлення вказаної довідки КП «Компанія Вода Донбасу» листом повідомило Волноваський ВДВС ГТУЮ (а.с. 12).

З копією платіжного доручення № 161 від 01.03.2016 року вбачається, що -платником Волноваським ВУВКГ КП «Вода Донбасу» переховані кошти загальною сумою 951, 82 грн., платіжним дорученням № 952 від 30.08.2016 року додатково перераховані кошти в сумі 10,00 грн. за рішенням суду № 22-ц/775/1082/2015 від 16.12.2015року ( а.с. 19-20).

На підставі встановлених в судовому засіданні обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про те, що начальник Волноваського ВДВС ГТУЮ у своїй вимозі від 31.07.2017 року за вих. № 13783 вимагає від КП «Вода Донбасу» зазначену довідку про роботу ОСОБА_1 оскільки, що довідка надана не у передбачений законом спосіб, не в приміщенні Волноваського ВДВС ГТУЮ, не містить повної інформації стосовно ОСОБА_1

Вимога Волноваського ВДВС ГТУЮ про надання декларації про доходи та майно боржника юридичної особи також є обґрунтованою, оскільки рішення суду не виконано у повному обсязі.

Щодо посилань стягувача ОСОБА_1 на той факт, що рішення в частині виплати грошових коштів виконано не боржником, а його структурним підрозділом, який не є юридичною особою, а тому не може вважатися виконаним, суд приходить до наступних висновків.

Ствердження стягувача на те, що скарга подана не належною особою, не боржником, суд вважає безпідставними, оскільки до суду скарга надійшла безпосередньо від КП «Вода Донбасу», на фірмовому бланку підприємства, за підписом в.о. генерального директора.

Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.85 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Граничні розміри компенсації за судовими рішеннями витрат сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, витрат, повязаних з проведенням огляду доказів за місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду, відповідно до статей 85-87 ЦПК України визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 127 від 22 лютого 2012 року.

Пунктом 3 додатку до постанови встановлено, що за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у звязку з явкою до суду граничний розмір обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Граничний розмір добових витрат на відрядження закріплений абз.4 пп.140.1.7 ст.140 Податкового кодексу України та знаходиться в прямій залежності від розміру мінімальної заробітної плати, станом на 1 січня звітного податкового року. Розмір витрат в межах України становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день.

Станом на 1 січня 2017 року розмір мінімальної заробітної плати становив 3200 гривень.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 10 гривень 88 копійок, що передбачено ч.ч 2,3 ст. 85 ЦПК України з розрахунку: 2 години 45 хвилин ( участь стягувача у судовому засідані ) х 4,44 ( вартість одного часу відриву від звичайних занять, яка розрахована з мінімальної заробітної плати 3200 грн. : 30 днів : 24 години = 10 гривень 88 копійок; витрати на відрядження добові в розмірі 640 гривень 00 копійок - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати складає 640 гривень х 1 поїздку = 640 гривень, які необхідно стягнути з Волноваського РВ ДВС ГТУЮ в Донецькій області.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 61, 208-218, 383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ :

У скарзі комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на дії та бездіяльність начальника Волноваського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області,- відмовити.

Стягнути з комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь ОСОБА_1 судові витрати: компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 10 гривень 88 копійок, витрати на відрядження добові у розмірі 640 гривень 00 копійок.

Повний текст ухвали складено 13 листопада 2017року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали або протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали особою, якщо ухвалу постановлено без її участі.

Суддя Волноваського районного суду

Донецької області ОСОБА_3