Ухвала

іменем україни

06 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Сокуренко Наталію Вікторівну, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 12 липня 2010 року у розмірі 276 802,94 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

За змістом ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 цього Кодексу ).

Вказаний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 06 квітня 2016 року в справі № 6-2387цс15.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 лютого 2007 року № 567 було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Volvo FL6, р.н. НОМЕР_1.

Згідно з актом від 02 листопада 2010 року, ОСОБА_4, на виконання вказаного рішення суду, передав представникам банка автомобіль Volvo FL6, р.н. НОМЕР_1.

Таким чином, встановивши, що предмет застави у боржника було вилучено, однак всупереч умовам договору застави, а саме розділу III, автомобіль не було реалізовано, навіть не вчинено будь-яких дій, спрямованих на це, що свідчить про зловживання кредитором своїми правами, що у свою чергу призводить до постійного збільшення заборгованості, а відповідач позбавлений можливості реалізувати предмет застави та погасити заборгованість, приймаючи до уваги, що фактично відбулося прострочення кредитора, а сума заборгованості на момент передачі автомобіля позивачу була значно нижче ніж вартість заставного майна, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог банку до позичальника. Крім того, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що банком також пропущено встановлений ст. 559 ЦК України строк пред'явлення вимог до поручителя.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Сокуренко Наталію Вікторівну, відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана В.М. Коротун Л.М. Мазур