Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/279/17 Головуючий у 1-й інстанції: Беспалько Т.Д.
Провадження № 22-ц/778/1965/17-2 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення суми боргу.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.02.2013 року ОСОБА_5 дала відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 15 000 грн., строком повернення до 20.03.2013 року, що підтверджується розпискою.

Згодом відповідач ще тричі брав у неї гроші в боргу, кожного разу по 5 000 грн., що підтверджується відповідними розписками. Загальна сума боргу становить 30 000 грн. З урахування інфляційних втрат та пені загальна сума заборгованості перед ОСОБА_5 становить 56 232 грн.

10 лютого 2014 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_6 12 000 дол. США, зі сплатою відсотків 24% річних,які зобовязався повернути до 01.01.2017 року, що підтверджується договором позики. За весь час користування коштами ОСОБА_3 повинен сплатити відсотки в розмірі 8333 дол. США.

Крім того, оскільки відповідач вчасно не повернув грошові кошти він повинен сплатити пеню за період з 01.01.2017 року по 30.01.2017 року, яка складає 434 дол. США.

Також відповідач повинен сплатити інфляційні втрати в сумі 79500 грн.

Загальна сума заборгованості перед ОСОБА_6 в національній валюті становить 644 363 грн.

На теперішній час відповідач не повернув кошти.

Враховуючи вищевикладене просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 борг в розмірі 56 232 грн. та судові витрати; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_6 борг в розмірі 644 363 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму основного боргу 30 000 грн., інфляційні втрати 24151 грн. та пеню в розмірі 2081 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 суму основного боргу 326 400 грн., відсотки за користування позикою 226 657 грн., пеню 11904 грн. та інфляційні втрати в сумі 79500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове пр. відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи 12 лютого 2013 року позивач позичила відповідачу гроші у розмірі 15 000 гривень з датою повернення до 20 березня 2013 року, що підтверджується власноруч написаною відповідачем ОСОБА_3 розпискою, а також 19 березня 2013 року ще додатково позичила відповідачу гроші у розмірі 5 000 грн. Відповідно до розписки, відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 20 травня 2013 року. 11 травня 2013 року відповідач взяв гроші у борг у розмірі 5000 гривень, зобов»язався повернути до 11 липня 2013 року, що також підтверджується написаною власноруч ОСОБА_3 розпискою. 29 травня 2013 року відповідач взяв у позивача грошові кошти у розмірі 5000 гривень, які зобов»язався повернути до 20 липня 2013 року. На підтвердження грошових зобов»язань відповідач написав власноруч розписку.

Відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем ОСОБА_5, а саме не повернув позивачу гроші у встановлені у розписках терміни.

Позиція відповідача про те, що правовідносин між ним та позивачами за договорами позики не виникало, останні є орендарями земельних ділянок ,яки належать йому на праві власності і знаходячись в тяжкому матеріальному стані у той період, за домовленістю сторін ,таким чином він отримував орендну плату наперед, належними доказами крім пояснень самого відповідача не підтверджені і до уваги взяті бути не можуть .

Відповідно до ч. 1 ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За вимогами ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до ч.ч.3.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Строк позовної давності за останньої зі вказаних розписок сплив 20 липня 2016 року ,до суду позивачі звернулися через півроку після цього 26.01.2017 року і посилання суду першої інстанції ,що позивачка ОСОБА_5 у червні - липні 2016 року знаходилась на лікуванні у стаціонарі лікарні не можуть слугувати правовим обґрунтуванням для поновлення строку звернення до суду.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем подавалася заява про застування наслідків пропуску строку позовної давності / а.с.38-40/ і судова колегія приходе до висновку ,що у задоволенні позову в частині стягнення грошових сум за розписками від 21 лютого 2013 року ,19 березня 2013 року,11 травня 2013 року, 29 травня 2013 року /а.с.18-21/ слід відмовити на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.

10.02.2014 року відповідач ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_6 100 000 грн. на умовах визначених у договорі позики, що підтверджується самим договором, які обіцяв повернути до 01 січня 2017 року. На виконання боргових зобов»язань був укладений договір позики від 10.02.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 За умовами договору позичальник ОСОБА_3 сплачує відсотки за користування позикою у розмірі 24% щорічно.

Відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, а саме не повернув позивачу гроші у встановлений термін.

Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Районний суд без належного правового обґрунтування визначився ,що за вказаною розпискою відповідачем було отримано саме 12 000 долів США ,так як така сума зазначена в середині розписки, однак з цим погодитися неможливо, так як власноручно ОСОБА_3 зазначено що ним отримано гроші у вигляді 100 000 грн.

Таким чином , за розрахунком апеляційного суду основна сума заборгованості за вказаним договором позики складає 100 000 грн., відсотки за користування : за 2014 рік 24 000 грн., за 2015 рік 29760 грн., за 2016 рік 35 364 грн. 80 коп., а загальна сума боргу яка підлягає стягненню з відповідача складає 189 124 грн. 80 коп.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи ,доказам по справі дана неналежна оцінка і тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову .

Керуючись ст. ст.307,309,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення за яким:

Позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 10.02.2014 року в розмірі 189 124 грн. 80 коп.

В інший частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: