Справа №577/3987/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Буток Т. А.
Номер провадження 22-ц/788/1639/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Сумиторф», третя особа - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

13 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 29 листопада 2011 року він працював на посаді виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Сумиторф» (далі - ДП «Сумиторф») з середньомісячною заробітною платою у розмірі 6000 грн. Наказом міністра Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 19-к/к від 24 лютого 2014 року його було звільнено з займаної посади за угодою сторін, проте, відповідачем при звільненні не була виплачена заборгованість із заробітної плати у розмірі 132185,80 грн. Посилаючись на порушення відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України, просив суд стягнути з ДП «Сумиторф» 132185,80 грн. боргу із заробітної плати, 105426,99 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також 30000 грн. завданої несвоєчасним розрахунком моральної шкоди. Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 6000 грн. позивач просив допустити до негайного виконання.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2016 року у вказаному вище рішенні виправлено описку, а саме: в абзаці «Суд встановив, що права позивача, передбачені ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України порушені» слово «порушені» виправлено на «не порушені».

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 01 вересня 2016 року рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 01 вересня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, неправильне та неповне з'ясування обставин у справі, порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник позивача зазначає, що довідкою виконуючого обов'язки директора ДП «Сумиторф» ОСОБА_5, яка досліджувалася судом в матеріалах цивільної справи № 577/1497/14-ц, підтверджується заборгованість по заробітній платі позивача, яка станом на 13 березня 2014 року складає 132185,80 грн. і не погашена, проте, цю довідку суд помилково вважав неналежним доказом, посилаючись на те, що вона не є оригіналом, зазначивши при цьому, що підпис на довідці вчинено синім кольором, а відбиток печатки підприємства на цій довідці вчинено чорнилом чорного кольору.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачаться, що наказом міністра Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 листопада 2011 року № 150-к/к ОСОБА_3 було призначено на посаду виконуючого обов'язки директора ДП «Сумиторф» з 29 листопада 2011 року до укладення контракту з керівником цього підприємства в установленому порядку (т. 1 а.с. 7, 100-101).

Наказом міністра Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 24 лютого 2014 року № 19-к/к ОСОБА_3 було звільнено з посади виконуючого обов'язки директора ДП «Сумиторф» з 24 лютого 2014 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (т. 1 а.с. 8).

Згідно з викладеним, роботодавцем позивача було Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, проте, як вбачається з листа Міністерства від 11 квітня 2016 року № 17.2-ВИХ/96-16, конкретний посадовий оклад позивачу не визначався (т. 1 а.с. 108).

Хоча сторонами у даній справі не надано контракту, на умовах якого працював позивач, однак, відповідачем і третьою особою визнано, що ОСОБА_3 від дня призначення на посаду до звільнення з неї виконував обов'язки керівника державного підприємства.

Обґрунтовуючи доводи позовної заяви, ОСОБА_3, як на доказ існування невиплаченої заборгованості по заробітній платі, послався на відповідну довідку, зазначивши, при цьому, що та довідка була підписана виконуючим обов'язки директора ДП «Сумиторф» ОСОБА_5

Згідно з копією цієї довідки, вона підписана директором ДП «Сумиторф» ОСОБА_5 з позначенням перед словом «Директор» косої лінії, що може свідчити про те, що посадова особа, яка підписувала цей документ, виконувала на той момент обов'язки уповноваженої особи на підписання цієї довідки (т. 1 а.с. 9).

За змістом зазначеної довідки заборгованість по заробітній платі у ОСОБА_3 на момент його звільнення становила 132185,80 грн., середньомісячна заробітна плата позивача складала 6000 грн., а станом на 13 березня 2014 року заборгованість по заробітній платі йому не була погашена (т. 1 а.с. 9).

Оригінал вказаної довідки міститься в цивільній справи № 2/577/461/14 за позовом ОСОБА_3 до ДП «Сумиторф» з такими ж як і у даній справі позовними вимогами, що ухвалою суду від 12 листопада 2014 року були залишені без розгляду.

Зокрема, в матеріалах вказаної цивільної справи на аркуші 9 міститься довідка, яка має підпис, виконаний ручкою синього кольору, та печатку підприємства чорного кольору, яку суд першої інстанції помилково вважав ксерокопією.

Обставина стосовно використання ДП «Сумиторф» у березні 2014 року печатки чорного кольору підтверджується також і матеріалами цивільної справи № 577/1485/14-ц за позовом головного бухгалтера ДП «Сумиторф» ОСОБА_6 до ДП «Сумиторф» про стягнення заборгованості із заробітної плати. Так, доказом існування заборгованості перед ОСОБА_6 був оригінал довідки підприємства з печаткою чорного кольору.

В той же час, згідно пояснень ОСОБА_5, які відбиралися у нього прокурором Конотопської міжрайонної прокуратури 14 травня 2014 року з приводу того, що у довідці про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 у розмірі 132185,80 грн. стоїть ніби то його підпис, то він уточнив, що в зазначеному документі стоїть не його підпис, а інформація, викладена у довідці, не відповідає дійсності і хто міг надати таку довідку та підробити його підпис йому не відомо (т. 2 а.с. 87).

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів критично ставиться до інформації, наданої Контопським міжрайонним прокурором у відповіді від 03 липня 2014 року за № 84-4028/4 про те, що опитаний директор ДП «Сумиторф» ОСОБА_5 підтвердив обставини того, що у позивача була заборгованість по зарплаті, яка не погашена (справа № 2/577/461/14) (а. с. 31).

Крім того, відповідач не визнав факту наявності заборгованості перед позивачем станом на момент його звільнення, посилаючись на наступне.

Зокрема, у довідці Державного концерну «Укрторф» від 11 листопада 2015 року № 1/4-359 йдеться про те, що за період керівництва ОСОБА_3 з 29 листопада 2011 року по 24 лютого 2014 року ДП «Сумиторф» видобуток торфу, виробництво торфобрикету та іншої продукції не здійснювало. Фінансова звітність за період керівництва позивача ні до концерну, ні до Міністерства оформленою належним чином не подавалась, а структура ДП «Сумиторф» не погоджувалась. Крім того, за вказаний період роботи позивача заборгованість по заробітній платі та відрахуваннях до цільових фондів зростала, а заробітна плата ОСОБА_3 не відповідала належній групі оплати праці. При звільненні позивач належним чином не передав основні засоби та документи, що стосуються фінансово-господарської діяльності підприємства, яке він очолював (т. 1 а.с. 35).

За повідомленням виконуючого обов'язки директора ДП «Сумиторф» ОСОБА_7, який є керівником підприємства з 05 лютого 2016 року, згідно з даними бухгалтерського обліку ДП «Сумиторф» заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 за період з 29 листопада 2011 року по 24 лютого 2014 року відсутня (т. 1 а.с. 81).

Також, згідно інформації, викладеної у довідці ДП «Сумиторф» від 16 січня 2014 року за № 10, яка була видана ОСОБА_3 і ним же та головним бухгалтером підписана, вбачається, що дійсно, позивач працював на підприємстві з 2011 року за основним місцем роботи на посаді директора, його посадовий оклад становить 6000 грн. За період з липня по грудень 2013 року йому нараховувалась щомісячна заробітна плата у розмірі 6000 грн., а за виключенням податку всього до сплати за цей період було нараховано 29498,40 грн. При цьому, затримок по видачі заробітної плати не було (т. 1 а.с. 217).

Крім того, відповідач в обґрунтування своїх заперечень про відсутність заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем посилався на результати проведеного державною фінансовою інспекцією в Сумській області фінансового аудиту діяльності ДП «Сумиторф» за період з 01 січня 2013 року по 31 липня 2015 року, за наслідками якого був складений аудиторський звіт цього підприємства від 07 жовтня 2015 року № 17-06-04 (т. 2 а.с. 2-26), в якому, серед інших порушень, вказувалось і про те, що загальний розмір заборгованості підприємства з виплати працівникам заробітної плати станом на 31 грудня 2014 року становить 339000 грн., що складається із заборгованості по виплаті заробітної плати зазначеним працівникам, але про позивача ОСОБА_3 там не згадується.

З викладеного вбачається, що відповідачем не визнається існування боргу підприємства по заробітній платі ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що за період його керівництва на підприємстві вівся неналежний облік фінансової і бухгалтерської документації, а також у зв'язку з тим, що він сам не визнавав заборгованості по виплаті йому зарплати станом на 31 грудня 2013 року.

Крім того, у відповідь на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_4 Державний концерн «Укрторф» у листі від 09 грудня 2015 року № 1/4-395 повідомив, що інформація по заборгованості із заробітної плати за період з 20 листопада 2011 року до 26 листопада 2015 року по кожному працівнику ДП «Сумиторф» в концерні відсутня (т. 1 а.с. 93).

Також, відповідачем надана письмова інформація про те, що первинна облікова бухгалтерська документація, а саме: штатні розписи, табелі обліку робочого часу, відомості про нарахування та виплату заробітної плати за період роботи позивача на підприємстві відсутні, оскільки ОСОБА_3 зазначену документацію при звільненні не передавав виконуючому обов'язки директора ДП «Сумиторф» ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 27).

В обґрунтування зазначених доводів відповідач послався на Акт приймання-передачі ДП «Сумиторф» документації по нарахуванню заробітної плати, тобто, йдеться про те, що внаслідок звільнення із займаної посади позивач передавав документацію новому керівнику, з якого вбачається, що документацію було передано за 2008 - 2011 роки та 2010 - 2011 роки, проте, за період роботи позивача, тобто за 2011 - 2014 роки, відповідна документація не передавалась (т. 2 а.с. 28-29).

З цього приводу в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_8 пояснив, що після звільнення позивача відповідачу не був переданий документообіг і в електронному вигляді щодо табелів обліку робочого часу позивача та відомостей про нараховану йому заробітну плату за період з 2011 року по час його звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підставою для нарахування та виплати заробітної плати працівникам є первинна облікова бухгалтерська документація за формами, що затвердженні наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року № 489, зокрема, табель обліку робочого часу та відомості про нараховану заробітну плату. Документообіг на підприємстві має вестись в електронному вигляді.

Проте, сторонами у даній справі зазначену первинну облікову бухгалтерську документацію по ДП «Сумиторф» за період роботи ОСОБА_3 суду не надано.

Копії бухгалтерських документів ДП «Сумиторф» (копії платіжних відомостей за 2013 рік, розрахункові відомості за 2013-2014 роки, розрахунки відпускних позивача у 2012 і 2013 роках), що містяться в матеріалах кримінального провадження № 0001226 від 26 липня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, за фактом невиплати ОСОБА_3 посадовими особами ДП «Сумиторф» заробітної плати під час його перебування на посаді виконуючого обов'язки директора з 25 листопада 2011 року по 24 лютого 2014 року не містять обов'язкових реквізитів, печатки підприємства, тобто не відповідають вимогам наказу Державного комітету статистики України від 05.12.2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» (арк. 24-50 матеріалів кримінального провадження № 0001226).

Таким чином, колегія суддів не може взяти до уваги вказані вище в матеріалах кримінальної справи документи первинної облікової бухгалтерської документації, як доказ нарахування та виплати ОСОБА_3 заробітної плати за час його роботи на підприємстві, оскільки ці документи у розумінні вимог ст. 58 ЦПК України не є належними доказами.

Згідно з листом Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 25 березня 2016 року № 2468/9/10 за період з листопада 2011 року по лютий 2014 року ДП «Сумиторф» звітів за формою 1-ДФ (податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку), тобто по нарахованій і виплаченій заробітній платі, до інспекції не подавало (т. 1 а.с. 84).

Порушення вимог законодавства щодо ведення бухгалтерської і фінансової звітності ДП «Сумиторф» у період виконання позивачем обов'язків директора також підтверджується і проведеними документальними перевірками та аудитом, про що зазначалось вище.

Водночас, ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів, тобто, має нести позивач, виходячи з матеріалів даної справи.

Керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

У відповідності до ст. 30 ч. 2 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 при виконанні обов'язків директора ДП «Сумиторф» не забезпечив обліку свого робочого часу та складання належних бухгалтерських документів щодо нарахування йому заробітної плати та її виплати, однак, підписана ним довідка свідчить про те, що станом на 31 грудня 2013 року у підприємства не було перед ним боргів по виплаті заробітної плати.

Крім того, у наданій Конотопським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у Сумській області від 12 липня 2016 року за № 8586/07-08 інформації зазначається, що з наданих їм відповідачем відомостей можна зробити висновок, що позивачу у січні 2014 року була нарахована зарплата у розмірі 6000 грн., у лютому 2014 року - 9537 грн. 60 коп. (т.1, а.с. 183).

Даних щодо неотримання визнаних сум зарплати позивач не довів належними і допустимими доказами, приймаючи до уваги обставини того, що позивач після звільнення не передав відповідачу відповідних документів, а відповідач посилається на відсутність заборгованості щодо виплати позивачу зарплати.

За наслідками проведеної управлінням Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі Сумської області планової документальної перевірки ДП «Сумиторф» 25 січня 2013 року вбачається неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, проте, встановлено, що за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2013 року відомості про нарахування заробітної плати застрахованих осіб (ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_9І.) підприємством сформовано правильно (п. 6.1 Акту перевірки від 25 січня 2013 року № 9) (т. 1 а.с. 185 - 203).

Вказана обставина також підтверджена у листі від 04 грудня 2015 року № 15938/04-08 на адвокатський запит ОСОБА_4, в якому управлінням Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі Сумської області адвоката повідомлено, що за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2013 року ДП «Сумиторф» нараховано та станом на 20 серпня 2014 року сплачено 43780,78 грн. єдиного соціального внеску (т. 1 а.с. 99).

За приписами ст.ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, його висновки про відмову у задоволенні позову ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи, тому таке рішення суду необхідно залишити без змін, відхиливши, тим самим, апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -