Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1970/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.10.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року у справі за позовом ТОВ «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_2, СТОВ «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ТОВ «Агроконтракт-Н» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» про визнання договору оренди недійсним, визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем.

В обґрунтування позову товариство зазначало, що ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка № 602 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,19 га, яка розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. 20 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтранкт-Н» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на пять років.

Пунктом 9.3.4 договору оренди землі передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий строк, а відповідно до п.3.2 договору, якщо жодна із сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону не пізніше ніж за шість місяців до закінчення терміну його дії, дія договору продовжується.

Позивач зазначав, що він належним чином виконував свої обов'язки за договором та більше як за місяць до спливу строку його дії, тобто до 24 червня 2014 року, а саме 11 червня 2013 року та 08 лютого 2014 року, направив ОСОБА_2 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на оренду земельної ділянки з проектом додаткової угоди. Після закінчення строку дії договору оренди землі продовжував користуватися спірною земельною ділянкою, яку обробляв, сплачував орендну плату, оскільки орендодавець у визначений законом місячний термін після закінчення строку дії договору, так і не направив жодної відповіді на листи- повідомлення ТОВ «Агроконтракт-Н» та жодним іншим чином не повідомив позивача про прийняте рішення щодо поновлення договору оренди землі. Після закінчення терміну дії договору повернення земельної ділянки в передбаченому договором порядку, не здійснювалось.

В той же час, 05 серпня 2015 року ОСОБА_2 уклав договір оренди спірної земельної ділянки з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агролан», що на думку ТОВ «Агроконтракт-Н» є порушенням його переважного права на поновлення договору оренди землі від 20 грудня 2008 року, оскільки ним були дотримані вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 05 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан», визнати договір оренди землі, укладений 20 грудня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2 поновленим (т.1, а.с.3-5,61).

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено (т.2, а.с.58-63).

В апеляційній скарзі ТОВ «Агроконтракт-Н» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.2, а.с.75-79).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ТОВ «Агроконтракт-Н» підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_2 та його представник, представник відповідача СТОВ «Агролан» заперечили проти цих доводів і просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди землі від 20 грудня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н» не пройшов державної реєстрації в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, а тому незалежно від обставин фактичного виконання договору, договір не набув чинності.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки суд прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального права, не застосував до правовідносин, що виникли між сторонами, норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 20 грудня 2008 року між ОСОБА_2, як орендодавцем та ТОВ «Агроконтракт-Н», як орендарем, було укладено договір оренди спірної земельної ділянки строком на пять років. Пунктом 14.1 передбачено набрання ним чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація договору здійснена 24 червня 2009 року у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 04.09.377.00037 та скріплено печаткою вказаного органу (а.с.6-7).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час його укладення сторонами) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, встановлено, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Разом з тим, Указом Президента України № 134 від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру покладено на Державний комітет України по земельних ресурсах.

Відповідно до цього Указу Президента України, Держкомзем видав наказ від 02 липня 2003 року № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель».

Згідно з пунктом 4 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Функції з реєстрації, зокрема, договорів оренди землі були покладені на реєстраторів Державного реєстру земель структурні підрозділи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах - Центр «ДЗК», у межах повноважень якого є земельна ділянка.

Вказані структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру здійснювали видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди), а також вели Книгу реєстрації договорів оренди землі.

Тимчасовим порядком була передбачена процедура реєстрації договорів оренди землі.

Отже договір оренди землі між ТОВ Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2, укладений 20 грудня 2008 року , був зареєстрований 24 червня 2009 року спеціальним органом структурним підрозділом Центру ДЗК щодо ведення державного реєстру земель по відношенню до органів місцевого самоврядування у складі Держкомзему України.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1088 повноваження щодо ведення державного реєстру земель також були покладені на Центр ДЗК.

Ця постанова Кабінету Міністрів України була прийнята пізніше, ніж Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, на яку посилався суд першої інстанції і регулювала правовідносини щодо реєстрації договорів оренди землі на час укладення та державної реєстрації спірного договору оренди землі.

Тому суд мав керуватись нормативно-правовим актом, який прийнятий пізніше та спеціальними нормами, які передбачають спеціальний орган щодо ведення державного реєстру земель у складі Держкомзему України.

За таких обставин висновок суду про те, що договір оренди землі від 20 грудня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н», не пройшов державної реєстрації, є безпідставним.

Суд помилково послався на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-55цс12, в якій державна реєстрація договору оренди була вчинена органом місцевого самоврядування, оскільки така реєстрація дійсно мала місце відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 і не виключала реєстрацію договору оренди землі структурним підрозділом Центру ДЗК, крім того питання реєстрації договору оренди землі повноважним чи не повноважним органом, у даній справі не вирішувалось.

Отже, договір оренди землі, укладений між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_2 20 грудня 2008 року, пройшов державну реєстрацію в установленому законом порядку відповідно до діючого на той час законодавства та набув чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 24 червня 2009 року.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, у постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 6-422, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 05 серпня 2014 року ОСОБА_2 уклав договір оренди землі № 16 з СТОВ «Агролан», відповідно до якого передав в оренду товариству спірну земельну ділянку строком на пять років (т.1 а.с. 29-32).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ТОВ «Агроконтракт-Н» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого договором від 20 грудня 2008 року та статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та на незаконність укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем СТОВ «Агролан».

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ч.3 ст.215 ЦК України).

Зміст оспорюваного договору оренди від 05 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» свідчить про те, що ТОВ «Агроконтракт-Н» не є стороною цього договору. Разом з тим, позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки вважає, що цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Частинами першою пятою статті 33 Закону України Про оренду землі (в редакцїя яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на час виникнення переважного права у орендаря) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, у якій законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Пунктом 9.3.4. договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н» передбачено, що орендар після закінчення строку договору має переважне право на його поновлення на новий строк.

Сторони погодились, що дія договору продовжується на наступний термін дії, вказаний в пункті 3.1. цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною (п.3.2 договору оренди).

Пунктами 9.1-9.5, 12.1-12.5 цього договору оренди землі, встановлено права та обовязки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Як свідчать матеріали справи, строк дії договору оренди землі, укладеного 20 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агроконтракт-Н» - до 24 червня 2014 року.

До закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, позивач, з метою скористатися своїм переважним правом щодо поновлення договору оренди, двічі направляв орендодавцю ОСОБА_2 листи - повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди № 1, а саме від 11 червня 2013 року за № ЛП-4 та від 08 лютого 2014 року за № 60.

Докази направлення листа повідомлення від 11 червня 2013 року, позивач не надав.

Проте, квитанцією про відправлення поштою рекомендованого листа, підтверджується, що лист-повідомлення від 08 лютого 2014 року з проектом додаткової угоди № 1 на адресу ОСОБА_2 було направлено позивачем 07 квітня 2014 року (т.1,а.с.11).

Факт отримання цього листа з проектом додаткової угоди підтвердив особисто ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції.

У додатковій угоді № 1 до договору оренди земельної ділянки від 20 грудня 2008 року, орендарем запропоновано ОСОБА_2 встановити розмір орендної плати 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з безкоштовною оранкою та культивацією городів до 0,25 га, безкоштовно 500 кг соломи та допомогу на поховання у розмірі 700 грн..

Доводи відповідачів про те, що листи повідомлення, на які посилається позивач та проект додаткової угоди до договору оренди землі були підписані неповноважною особою ОСОБА_3, оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців директором (підписантом) ТОВ «Агроконтракт-Н» був ОСОБА_4, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Довіреністю № 21-02-2013 виданою 21 лютого 2013 року ТОВ «Агроконтракт-Н» в особі директора ОСОБА_4, уповноважено ОСОБА_3 від імені товариства, зокрема, укладати, змінювати, розривати цивільно-правові, трудові угоди, визначаючи умови правочинів на власний розсуд та з урахуванням обмежень щодо вчинення правочинів, визначених Статутом товариства. Уповноважено бути представником товариства перед юридичними та фізичними особами, вчиняти будь-які юридично значимі дії в межах повноважень директора товариства. Для виконання цієї довіреності надано повноваження подавати та підписувати від імені товариства заяви, пояснення тощо, одержувати необхідні довідки, документи, а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності. У довіреності зазначено, що викладений перелік прав, наданих представнику, не є вичерпним. Довіреність дійсна до 31 грудня 2014 року (т.2,а.с.21).

Протоколом № 19/04-2013 загальних зборів учасників ТОВ «Агроконтракт-Н» від 19 квітня 2013 року підтверджується, що ОСОБА_3Є було призначено тимчасово виконуючим обовязки директора ТОВ «Агроконтракт-Н» з 22 квітня 2013 року та надано йому повноваження без доручення діяти від імені товариства, зокрема, укладати усі види договорів, сума яких не перевищує 10000,00 грн., а також, які не стосуються відчуження основних засобів, без рішення Зборів Учасників (т.2,а.с.17,18,19,20).

Відповідно до Витягу з ЄДРПОУ ОСОБА_3 з 12 серпня 2013 року є керівником ТОВ «Агроконтракт-Н» (т.1, а.с.224-232, т.2, а.с.1-4).

Вказаними доказами підтверджується, що станом на 08 лютого 2014 року ОСОБА_3, підписав лист-повідомлення на адресу ОСОБА_2 щодо поновлення договору оренди землі від 20 грудня 2008 року та проект додаткової угоди договору оренди землі, як уповноважена особа ТОВ «Агроконтракт-Н».

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 пояснив, що він ще у 2013 році направляв позивачу лист про те, що не бажає продовжувати орендні відносини після закінчення строку дії договору оренди землі, але відповіді на нього не отримував. Після того, як отримав лист-повідомлення з проектом додаткової угоди у 2014 році та ознайомився з умовами договору, які пропонувало товариство, направив поштою лист, в якому повідомив, що не має наміру продовжувати (пролонгувати) з ТОВ "Агроконтракт-Н» дію договору оренди чи укладати новий договір. Пояснив в судовому засіданні апеляційної інстанції, що його не влаштували умови договору, оскільки орендар не доставляв орендну плату у вигляді сільгоспродукції додому до нього, як це роблять інші орендарі.

Копією листа-повідомлення щодо відмови у продовженні договору оренди землі від 26 квітня 2014 року, оригінал якого та квитанція про його направлення поштою орендарю, оглянуті в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтверджується направлення листа повідомлення ОСОБА_2 директору ТОВ «Агроконтракт-Н» (т.1,а.с.231), в якому відповідач зазначив, що в свою чергу повідомляє товариство про своє небажання продовжувати орендні відносини після закінчення строку дії договору від 20 грудня 2008 року.

Журналом реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «Агроконтракт-Н» підтверджується, що товариством отримано лист ОСОБА_2 за вх. № 192 від 29 квітня 2014 року(т.1 а.с. 62-82 ).

Вказаним підтверджується, що сторони дотримались вимог ч.1-ч.5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме орендар щодо повідомлення про намір реалізувати переважне право на укладення договору оренди землі після закінчення строку його дії,а орендодавець щодо надання відповіді в межах місячного строку після отримання листа-повідомлення, про прийняте ним рішення щодо поновлення договору оренди землі.

За таких обставин при наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі, переважне право орендаря припиняється.

Отже укладенням договору 05 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» права позивача не порушені.

Як свідчать матеріали справи, 04 липня 2017 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Агроплан» було укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки № 16 від 05 серпня 2014 року, державна реєстрація якої здійснена 07 липня 2017 року.

05 липня 2017 року між цими сторонами укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), державна реєстрація якого здійснена також 07 липня 2017 року.

За таких обставин спірний договір оренди землі від 05 серпня 2014 року внаслідок його розірвання не створює жодних юридичних наслідків (п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року).

Оскільки суд першої інстанції прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи та допустив порушення норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст. 309, ч.2 ст.314, ст.316, ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ТОВ «Агроконтракт-Н» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

ОСОБА_5