Справа № 510/501/17-ц.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2017 року м. Рені

Суддя Ренійського районного суду Одеської області Дудник В.І. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, виділ частки нерухомого майна в окремий обєкт, поділ спільного майна подружжя та встановлення права користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку із надвірними спорудами, виділ цієї частки нерухомого майна в окремий обєкт, поділ спільного майна подружжя та встановлення права користування земельною ділянкою.

В ході розгляду матеріалів позовної заяви суддею було встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119, 120 ЦПК України, щодо її форми та змісту.

Як виходить з положень ст. ст. 119, 120 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Як зазначалося вище позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру. Так, п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що ціна позову визначається у позовах про право власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до п. 22 Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з

дійсної його вартості на час розгляду справи.

При ознайомленні із матеріалами позову було встановлено, що позивачем не вказана ціна позову, але при подачі позову до суду позивачем було сплачено 2717 грн. 31 коп. судового збору. Однак, суду є незрозумілим, з якої вартості майна виходила позивач, сплачуючи судовий збір, оскільки до матеріалів справи не були надані докази на підтвердження вартості спірного рухомого майна. Так, всупереч п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, до матеріалів позову не додані докази, а саме: довідки про ринкову вартість спірного рухомого майна, експертиза товарознавча, тощо.

Тільки за наявності вищевказаних доказів можливо визначити ціну позову та відповідно й розмір судового збору, який повинен бути сплачений у дохід держави. Наразі із розрахунку загальної вартості майна вказаного позивачем у позові, вбачається, що позивачем судовий збір сплачений у більшому розмірі, що також є незрозумілим.

Крім того, суд також звертає увагу і на те, що у позовних вимогах ставиться питання про визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: вул. Поштова, 7 с. Лиманське Ренійський район. З цього приводу суд зазначає, що на теперішній час згідно чинного законодавства, рішенням суду не може бути надано у користування відповідна земельна ділянка, в розумінні надання правового статусу користувача згідно з положеннями Земельного кодексу України, так як це являється виключною компетенцією органів місцевого самоврядування та/або органів державної влади, про що зазначено у ст. 116 ЗК України. Винесення такого судового рішення є втручанням в діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, що заборонено законом. Рішення про визначення порядку користування земельною ділянкою може бути прийняте лише в рамках добросусідства, а також в подальшому це рішення може бути використане для здійснення приватизації земельної ділянки.

Щодо розгляду клопотання про забезпечення позову, суд зазначає, що відповідно до Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що відповідно до чинного законодавства, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу термін для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, виділ частки нерухомого майна в окремий обєкт, поділ спільного майна подружжя та встановлення права користування земельною ділянкою - залишити без руху.

Надати позивачу для усунення недоліків позовної заяви 5 днів з дня отримання ухвали.

Розяснити позивачу, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк усуне недоліки заяви, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.І. Дудник