Справа № 647/2112/17
№ провадження 2/647/756/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області складі:

головуючого-судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якої за дорученням представляє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення, суд

встановив:

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2015 року вона є власницею будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_3 був зареєстрований за даною адресою, як її чоловік. Після розірвання шлюбу останній продовжує проживати із нею, з реєстраційного обліку також не знімається. Його реєстрація у вказаному будинку перешкоджає ОСОБА_1 в повній мірі розпоряджатися своїм майном, покладає додатковий тягар по сплаті комунальних послуг. Крім того, колишній чоловік постійно зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки та бійки, тобто систематично порушує правила співжиття, з приводу чого ОСОБА_1 неодноразово зверталася до поліції. У зв'язку з чим, позивач просить суд виселети ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В судове засідання представник позивача не з'явилася, заявою від 24.10.2017 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_1 від 18.12.2015 року (а.с.8) є власницею будинку АДРЕСА_1, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.12.2015 року (а.с.9),.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 05.07.2016 року шлюб зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.10).

В зазначеному будинку, як вбачається із домової книги, крім позивача та її сина ОСОБА_4, також зареєстрований колишній чоловік позивача ОСОБА_3 (а.с.11-16).

Відповідно до висновків №196-15 від 12.02.2015 року, №2264-15 від 04.11.2015 року, №1406-16 від 16.06.2016 року, №2604-16 від 05.10.2016 року та №1258-17 від 25.05.2017 року ОСОБА_3, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, систематично вчинює психологічне насильство по відношенню до ОСОБА_5, а саме виражається в її адресу грубою нецензурною лайкою, на підставі чого відносно ОСОБА_3 неодноразово складалися протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст..173-2 КпАП України. Крім того, із останнім у ході перевірок, працівниками поліції неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо зловживання спиртними напоями, недопущення ОСОБА_3 вчинення насилля в сім'ї (а.с.21-25).

Про систематичне вчинення ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння психологічного насилля відносно ОСОБА_1 також свідчать постанови Бериславського районного суду Херсонської області від 09.02.2015 року, 13.11.2015 року, 16.06.2016 року, 07.01.2017 року, 07.09.2017 року (а.с.36-41).

Згiдно положень ст.4 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способів захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК Укаїни. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором.

В статті 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно з положеннями ст.ст. 316, 319, 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї і має право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового Кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом.

Частинами ч.1, 4 ст.156 Житлового Кодексу визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача можуть бути визнані інші особи, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. ст. 9, 156, 157 Житлового Кодексу ,сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку має відповідно до ст. 157 Житлового Кодексу, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За нормою ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами) роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

За встановлених в ході судового розгляду обставин, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами, та положеннями діючого в Україні цивільного та житлового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зважаючи на те, що ОСОБА_3 вселився та був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 як член сім'ї власника житла (чоловік доньки), яке згодом було успадковане позивачем у справі, враховуючи, що шлюб між сторонами розірвано, проте ОСОБА_3 до теперішнього часу проживає у вказаному будинку, при цьому останній зловживає алкогольними напоями, систематично порушує правила співжиття, вчинює психологічне насильство відносно колишньої дружини і робить неможливим для інших проживання із ним в одному будинку, а вжиті заходи впливу щодо припинення таких дій ОСОБА_3 не дали позитивних результатів, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст.3 та 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснює орган реєстрації (виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Згідно ч.1 ст.7 вказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть тощо

Виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про виселення особи з житлового приміщення є підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.4, 10, 11, 88, 212- 215, 218 ЦПК України, ст.ст.316, 319, 379, 383 ЦК України, ст.ст. 9, 116, 150, 156, 157 ЖК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1, інтереси якої за дорученням представляє ОСОБА_2, - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Суддя О.О.Корсаненкова