Справа № 150/368/17
Провадження по справі № 2/150/163/17
УХВАЛА

16 червня 2017 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Суперсон С.П., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення виконавчої дирекції Фонду в Могилів-Подільському районі Вінницької області про компенсацію вартості автомобіля ,

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2017 року до Чернівецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення виконавчої дирекції Фонду в Могилів-Подільському районі Вінницької області про компенсацію вартості автомобіля, яку в порядку, передбаченому ст.11-1 ЦПК України, передано в провадження судді Суперсону С.П.

Під час вивчення позовної заяви та доданих до неї матеріалів і вирішення питання про відкриття провадження у справі, суддею було встановлено підстави для самовідводу, передбачені п.4 ч.1 ст.20 ЦПК України, про що було написано відповідну заяву про самовідвід до відкриття провадження у справі у звязку із наявністю обставин, що можуть викликати сумнів у обєктивності та неупередженості судді, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено одну із основних процесуальних гарантій, якою може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і якою є розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, під час вивчення матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення виконавчої дирекції Фонду в Могилів-Подільському районі Вінницької області про компенсацію вартості автомобіля було встановлено, що позивачем у вказаному позові є ОСОБА_1, справи за участі якого неодноразово розглядалися головуючим суддею Суперсоном С.П. (справи №150/253/15-к, №150/253/15-к (провадження №1-кс/150/93/15, №1-кс/150/65/15).

При цьому, згідно ухвал та вироку суду під головуванням судді Суперсона С.П. в задоволенні вказаних заяв (позовних заяв), клопотань ОСОБА_1 було відмовлено. Вказані рішення головуючого судді Суперсона С.П. неодноразово викликали обурення зі сторони громадянина ОСОБА_1, та як наслідок останній здійснював запис на прийом до судді Суперсона С.П., який є головою Чернівецького районного суду Вінницької області, під час якого висловлював своє негативне ставлення до прийнятих суддею рішень.

За вказаних обставин виникає сумнів у обєктивності та неупередженості судді Суперсона С.П. під час розгляду даної цивільної справи.

У пункті 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та ОСОБА_2 ООН від 27 липня 2006 року) зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим зїздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним обєктивного рішення у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, які викликають сумнів в обєктивності і неупередженості судді.

Частиною 1 ст. 23 ЦПК України встановлено, що за наявності підстав, зазначених у статтях 20, 21 і 22 ЦПК України, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі - Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Таким чином, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.

Отже, самовідвід це обовязок, зокрема судді, метою якого є гарантування неупередженості та обєктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.

Із розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування норм ЦПК України» вбачається, що на відміну від вирішення заяви про відвід (стаття 24 ЦПК України), у ЦПК не визначено процедури подання та вирішення заяви про самовідвід.

Зважаючи на розяснення, що містяться у вказаному інформаційному листі, з метою уникнення у сторін сумнівів щодо обєктивності та неупередженості судді, з врахуванням принципу цивільного процесуального права процесуальної економії (звільнення від невиправданих формальностей і процедур) можна зробити висновок про те, що заяву про самовідвід судді можна розглянути до відкриття провадження, якщо із матеріалів справи вбачається наявність підстав для самовідводу судді. Після цього справа підлягає повторному автоматичному розподілу без участі цього судді (стаття 25 ЦПК України).

З огляду на викладене, вважаю, за можливе розглянути заяву про самовідвід судді Суперсона С.П. від 16 червня 2017 року до відкриття провадження у справі і задовольнити цю заяву, оскільки очевидним є те, що наведені вище обставини можуть викликати у сторін у цивільній справі № 150/36/17 сумніви у обєктивності та неупередженості судді Суперсона С.П. як головуючого судді у цьому провадженні та вплинути на результат розгляду справи.

При цьому, у звязку із задоволенням заяви судді про самовідвід права позивача та відповідача не порушуватимуться.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 3, 20, 21, 23, 25, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Прийняти самовідвід судді Суперсона С.П.

Передати справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення виконавчої дирекції Фонду в Могилів-Подільському районі Вінницької області про компенсацію вартості автомобіля на повторний автоматичний розподіл без участі судді Суперсона С.П. в порядку ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН