СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун.№759/14224/16-ц

пр.№2/759/1277/17

12 червня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Войтенко Ю.В.

за участю секретаря - Самчик І.М.

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд дитини та надання дозволу на оформлення документів для виїзду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просить з урахуванням уточнення позовних вимог, постановити рішення, яким надати надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон: у період з 01.08.2017 р. по 10.08.2017 р. до країни прямування - Словацька Республіка; у період з 20.10.2017 р. по 30.10.2017 р. до країни прямування - Словацька Республіка; у період з 30.12.2017 р. по 10.01.2018 р. до країни прямування - Словацька Республіка; у період з 01.04.2018 р. по 10.04.2018 р. до країни прямування - Словацька Республіка, у супроводі його матері ОСОБА_2, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_4. Також, позивач просила надати їй дозвіл на оформлення та виготовлення документів для тимчасового виїзду за межі України неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_4. Також позивач просила судові витрати стягнути з відповідача. Позивач мотивує свої вимоги тим, що з липня 2013 року по липень 2016 року позивач проживала разом з ОСОБА_4 без укладення шлюбу. З відповідачем мають спільну дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Як зазначає позивач, дитина проживає разом з нею. Матеріально позивачу допомагають батьки, які вже довгий час проживають за кордоном, а саме у Словацькій Республіці. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Крім того, позивач має можливість вивозити дитину на лікування, відпочинок та відвідування родичів за кордон, а саме у Словенську Республіку, де проживають батьки позивача. Родичі зробили запрошення позивачу та дитині на зустріч до родичів до Словацької Республіки. В позові зазначено, що позивач неодноразово зверталась в усній формі, а також з допомогою передачі повідомлень через СМС до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон, однак відповідач відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитині, у зв'язку з чим звернулась до суду з даним позовом (а.с. 2-4).

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Повідомила, що дати в які вона просить надати дозвіл на виїзд є пям'ятними датами для її родини. Зазначила, що її батьки тривали час вже проживають в Словенській Республіці з огляду на що, позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову, пояснивши, що позивач не зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини в позасудовому порядку. Також, зазначив, про існування розпорядження Києво-святошинської районної державної адміністрації Київської області від 28.09.2016 року про встановлення днів та годин участі батька у вихованні дитини. Окрім того, звернув увагу на відсутність будь-яких підтверджень мети подорожей та факту перебування родичів позивача в Словенській Республіці.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали разом з липня 2013 року по липень 2016 року.

В них є спільний син - ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 07.09.2016 року (а.с. 11).

ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 3380 від 12.10.2016 року (а.с. 12).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року N 534), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без згоди та супроводу батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до підпункту 1, абзацу одинадцятого пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон або за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 Правил).

Отже діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування».

Однак, звертаючись до суду позивач не зазначає ні належного обґрунтування часового проміжку, в який дитина буде перебувати за кордоном, не наводить жодного підтвердження того, що її родичі проживають в країні призначення, не надала доказів щодо відмови відповідача в наданні згоди на виїзд дитини до Словацької Республіки у вказані проміжки часу.

Окрім того, слід зазначити що відповідно до розпорядження Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 28.09.2016 року встановлено дні та години участі батька - гр. ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у вихідні дні: перша, третя субота та друга, четверта неділя з 10 години до 17 00 години, в буденні дні за домовленістю з матір'ю - гр. ОСОБА_2. Відповідно, дати поїздок, на які позивач просить відповідний дозвіл визначені без урахування вимог вказаного розпорядження, та співпадають з днями, встановленими длч участі батька у вихованні, зокрема, 05.08.2017, 21.10.2017, 21.10.2017, 06.01.2018, 07.04.2018, 08.04.2018.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги про надання дозволу на виїзд неповнолітнього за кордон без згоди одного із батьків та надання дозволу матері щодо оформлення без згоди батька документів на виїзд дитини за кордон не можуть бути задоволені.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання щодо стягнення судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд дитини та надання дозволу на оформлення документів для виїзду - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ю.В. Войтенко