Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/1380/17

26 жовтня 2017 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого- судді - Грещука Р.П.

секретаря - Шпитко М.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення 5225 грн. 43 коп. збитків, завданих порушенням термінів виконання грошового зобов`язання,-
В С Т А Н О В И В:
11.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення 5225 грн. 43 коп. збитків, завданих порушенням термінів виконання грошового зобов`язання.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, просить їх задоволити.

Просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача- в/ч НОМЕР_1 в її користь 5225 грн. 43 коп. збитків, завданих порушенням термінів виконання грошового зобов`язання.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача не визнав. Подав заперечення, в якому вказує, що військова частина НОМЕР_1 заперечує проти позову ОСОБА_1 на підставі наступних доказів.

Слід мати на увазі, що грошові зобовя`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. Ст. 625 ЦК регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

З урахуванням положень ст.ст.11, 509 ЦК України грошове зобов`язання можна визначити як правовідносини, що виникли з договору, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, вказує, що ч.5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Зазначає, що така правова позиція військової частини грунтується на Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, здійсненому Верховним Судом України на підставі пункту 3 ч.1 ст. 40 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів» від 2012 року (опубліковано в журналі Вісник Верховного суду України № 7 від 2014 року, стор. 27-39).

Стверджує, що жодних грошових зобов`язань, тим більше договірних, пов`язаних з отриманням компенсації за неотримане речове майно, між позивачем і військовою частиною НОМЕР_2 до рішення Івано-Франківського міського суду у справі № 2-1392/06 р. від 03.04.2006 року не існувало. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення збитків, завданим порушенням строків виконання грошового зобов`язання, не мають під собою правового підґрунтя і не можуть бути задоволеними.

Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши пояснення сторін, взявши до уваги доводи позовної заяви, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 56, 60 ЦПК України і, які сторони вважають достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.04.2006 року у цивільній справі № 2-1392/06 р. задоволено позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за речове майно, не одержане при звільненні в запас із Збройних Сил України, 27.04.2006 року їй було видано виконавчий лист про стягнення з військової частини НОМЕР_1 в її користь грошових коштів у сумі 1459 грн. 62 коп.

Даний виконавчий лист був пред`явлений до виконання до відділу Державної виконавчої служби Яремчанського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області.

Відповідно до ст. 124 Конституції України в редакції до 02.06.2016 року згідно з Законом України № 1401-VIII судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

На даний час ст. 129 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як вбачається з пояснень позивача, письмових матеріалів справи та не заперечується представником відповідача, судове рішення виконано тільки в даний час, тобто через 11 років і 2 місяці, оскільки органи ДВС неодноразово повертали виконавчий лист без виконання, губили виконавче провадження, відмовлялись відкривати виконавче провадження тощо.

Вказані обставини підтверджуються ухвалами Івано-Франківського м/суду від 24.10.2014 року та від 01.07.2015 року.

Дані обставини звільняються від доказування, оскільки згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Період прострочення виконання грошового зобов`язання боржником в випадку позивача починається з дати набрання судовим рішенням законної сили, тобто з 19.04.2006 року, що на даний час становить 11 років та 2 місяці.

З 01.05.2006 року по 31 травня 2017 року рівень інфляції становив 425%, отже сума із врахуванням індексу інфляції у травні 2017 року відносно травня 2006 року становить 6203грн.38 коп., а в розрахунку по відношенню до суми фактично сплаченого грошового зобов`язання становить 4743 грн.76 коп. (6203 грн.38 коп. -1459 грн.62 коп.).

Сума 3-х відсотків за 11 років становлять 33 %, а в грошових коштах це 481грн.67 коп. (1459 грн.62 коп. Х 33/100).

Тобто, невиконання даного судового рішення спричинило позивачу матеріальні збитки всього в сумі 5225грн.43 коп. (4743грн.76 коп. + 481грн.67 коп.).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що оскільки між в/ч НОМЕР_1 та ОСОБА_1 жодних грошових зобов`язань до прийняття рішення Івано-Франківським м/судом не існувало, тому вимоги позивача щодо стягнення збитків не мають під собою правового підгрунтя і не можуть бути задоволені, так як сам відповідач до матеріалів справи №2-1392/06 долучив довідку від 30.09.2005 року в якій зазначено, що грошова компенсація за речове майно невидане ОСОБА_1 до 30.03.2000 року складає -1459 грн.62 коп, що відображено в рішенні суду від 03.04.2006 року.

Копія вказаного рішення зберігається в матеріалах справи.

Тому, суд, враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в сумі, яку просить позивач та стягнути з відповідача 5225 грн. 43 коп. збитків, завданих порушенням термінів виконання грошового зобов`язання.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача і судові витрати, зокрема: 640 грн. 00 коп. судового збору в користь держави.

На підставі наведеного, ст.ст. 526, 610, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 208, 212-215, 218 , 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , КПК 2101050, код НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 5225 грн. 43 коп. збитків, завданих порушенням термінів виконання грошового зобов`язання.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , КПК 2101050, код НОМЕР_3 в користь держави- 640 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Грещук Р.П.
Повний текст рішення виготовлено 30.10.2017 року