Справа № 463/251/16 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/991/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м.Львів
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: прокурора Гарбарука В.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про виселення,

встановила:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26.10.2016 року вказаний позов задоволено.
Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з службового житла Міністерства оборони України - квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова по 689 грн. судових витрат.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що судом не враховано положень ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами. Зазначає, що в силу положень ст. 125 ЖК України та п.21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, забороняється виселяти відповідачів зі службового житла без надання іншого житла, оскільки відповідач ОСОБА_2 має вислугу на військовій службі понад 26 років та звільнений з військової служби за скороченням штатів у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
Інші учасники судового розгляду в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку (а.с.183, 184), клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

За загальним правилом статті 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Перелік категорій осіб, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством України (ст.119 ЖК).

Статтею 83 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

Отже, спеціальним законом у сфері житлових прав військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011- XII (із змінами).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України, зокрема, постановою від 03.08.2006 року №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» із змінами (далі-Порядок), яка визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Цим Порядком (п.п.2,7,8,12,14,15,19,21) передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства.
З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.
Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.
Житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом. Під службові житлові приміщення виділяються окремі квартири.
На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове житло.
Службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям за місцем проходження ними служби на всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним.
Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законом випадках.
Службове житлове приміщення надається незалежно від перебування військовослужбовця на квартирному обліку.
У разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.
При звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Забезпечення військовослужбовців та їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб тощо.
Аналогічні за змістом положення містяться й в Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року (із змінами).
З матеріалів справи та дослідженої апеляційним судом копії трудової книжки відповідача ОСОБА_2 встановлено, що він з 08.07.1985 року по 12.07.2012 року проходив військову службу в Збройних силах України, у тому числі з 21.02.1986 року по 12.07.2012 року на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури.

З 27.01.2011 року працював у прокуратурі Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері.

Наказом Міністра оборони України від 10.07.2012 року №547 генерал-майора юстиції Богуцького П.П., військового прокурора Західного регіону України звільнено з військової служби на підставі ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із скороченням штатів (п. «г») (реформування Збройних Сил України).

Загальна вислуга років ОСОБА_2 у Збройних Силах України становить 26 років і 11 місяці (а.с. 41).

У зв`язку зі зміною структури та штатного розпису органів прокуратури України відповідно до наказу Генерального прокурора України від 11.06.2012 року №100, з 12.07.2012 року (наказ ГПУ від 12.07.2012 року №899к) призначений прокурором Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері строком на п`ять років.

Наказом Генерального прокурора України №213к від 20.03.2014 року звільнений в порядку переведення із вказаної вище посади і призначений прокурором Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері.

Наказом Генерального прокурора України №76ш від 22.08.2014 року прокуратура Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері реорганізована шляхом перетворення у військову прокуратуру Південного регіону України.

З 26.08.2014 року (наказ ГПУ №1182к) призначений на посаду військового прокурора Південного регіону України на умовах строкового трудового договору.

23.03.2015 року звільнений з посади військового прокурора Південного регіону України у звязку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України (наказ ГПУ від 23.03.2015 року №206к).

Спірна службова квартира АДРЕСА_1 була закріплена за відповідачем відповідно до протоколу №5 засідання житлової комісії органів військової юстиції Львівського гарнізону при військовій прокуратурі Західного регіону України від 15.06.2012 року (а.с.79), під час проходження військової служби на посаді військового прокурора в прокуратурі Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері.
30.04.2013 року відповідачу ОСОБА_2 на сім`ю в складі трьох чоловік: він, його дружина ОСОБА_4 та їхній неповнолітній син ОСОБА_5 , видано ордер на право зайняття службового житла за адресою АДРЕСА_2 (а.с.6-7).
Отже, в силу наведених вище норм закону, після призначення на посаду військового прокурора Південного регіону України, відповідач з членами своєї сім`ї зобов`язаний був звільнити спірне службове житло у м.Львові, яке йому було надане для проходження військової служби в прокуратурі Західного регіону України.
Посилання сторони відповідача на ст.125 ЖК України, якою передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, є безпідставними, оскільки під час проходження військової служби відповідач з членами своєї сім`ї був забезпечений від Міністерства оборони України жилим приміщенням для постійного проживання в м.Одеса трьохкімнатною квартирою АДРЕСА_3 на сім`ю в складі 4-х чоловік, яка в подальшому була приватизована членами його сім`ї (відповідачеві ОСОБА_4 належить 1/3 та неповнолітньому ОСОБА_5 1/3) (а.с.88-89,90), а відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та названого вище Порядку забезпечення військовослужбовців та їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.
Судді: Копняк С.М.
Ніткевич А.В.

З оригіналом згідно.

Судове рішення набрало законної сили 06 червня 2017 року.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Бойко С.М.

Дата оформлення копії 16 червня 2017 року.

Помічник судді Кахновець С.О.