Справа №442/2882/17
Провадження №2/442/1360/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Михавко І.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, а саме житловий будинок загальною площею 70,1 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона, ОСОБА_1 уже протягом більш як 20 років постійно добросовісно безперервно відкрито володіє та користується житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1. Житловий будинок складається з кладової (1-1) пл.12.11 кв.м, коридору ( 1-2) пл. 9,4 кв.м, кухні (1-3) пл. 16,9 кв.м, кімнати (1-4) пл. 21,7 кв.м та тамбуру ( І) пл. 10.0. Загальна площа будинку становить 70.1 кв.м Відповідний житловий будинок належав ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по ? ідеальній частині на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Дрогобицькою держнотаріальною конторою 04.03.1961 за р.№С-558 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 2-ою Дрогобицькою держнотконторою 01.04.1982 за р.№1789. Після смерті ОСОБА_5 спадщину за нею прийняв ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 17.12.1993 року, який постійно проживав у Великобританії. Довіреністю від 8 липня 1993 року посвідченого адвокатами «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке перекладено позаштатним перекладачем Львівської державної нотаріальної контори 24 листопада 1993 року ОСОБА_6 зазначив, що долю свого майна, що він одержав від своєї сестри ОСОБА_7 він хоче перевести на своїй племінниці ОСОБА_3, котра проживає за адресою 293720 Україна АДРЕСА_2. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в лікарні Теймсайд в місті Аштону про, про що свідчить некролог в газеті Українська Думка від 12 червня 2003 року, ОСОБА_4 близько 20 років тому виїхала на територію Російської Федерації і будь-якої інформація про неї немає. Її покійний чоловік ОСОБА_8 - 24.08.1984 року був прописаний у житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується копією Будинкової книги. До моменту свої смерті вона разом з ним постійно добросовісно безперервно відкрито володіли та користувалися відповідним житловим будинком, що підтверджується квитанціям про оплату комунальних послуг та можуть підтвердити усі сусіди, а також ОСОБА_3, котрій ОСОБА_6 доручив розпоряджатися своєю часткою у житловому будинку АДРЕСА_1. Її чоловік ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2. Станом на сьогодні вона продовжує користуватися відповідним житловим будинком та господарськими спорудами та сплачувати усі комунальні послуги. Положеннями ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. А відтак виникла необхідність звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, пояснила аналогічне викладеному в позовній заяві, просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просить їх задоволити, пославшись на положеннями ст.344 ЦК України, відповідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнала, відносно заявлених вимог не заперечувала.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для задоволення позову.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.02.2015р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівської області, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 58 роки, про що в книзі реєстрації смертей зроблено запис за №191.

Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину від 04.03.1961р., єдиним спадкоємцем після померлої ОСОБА_10 на половину спадкового майна, згідно заповіту, посвідченого Дрогобицькою нотконторою 24.10.1960 р., за р.№3849, є її дочка ОСОБА_4.

Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.1993р., посвідченого Дрогобицькою державною нотаріальною конторою, спадкоємцем майна ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_6; вартість спадкового майна становить 53789крб.

Як вбачається із копії довідки за №1058 від 31.05.2016р., виданої УП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» будинок за АДРЕСА_1, зареєстрований на праві власності : ОСОБА_4 (42/100 ід.ч.), ОСОБА_6 (58/100 ід.ч.), інвентаризаційна вартість будинковолодіння становить 87104грн.

Положеннями ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, ще відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяті: років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майн (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Крім того, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю судом враховано той факт, що :

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і н могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить пре приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строк позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя стаття 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вон. може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Крім того пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, як заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ, отже встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою орган місцевого самоврядування, на території якого вона розмішена, і наступна відмова суду і переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набутті права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, щ правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи д уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Крім того, суд має виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності з набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року, разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Крім того слід зазначити, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Як роз'яснено у п.п.9,11,13,14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України).

Крім того, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 13, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права, у зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності, а тому виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває - право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду, а оскільки позивач ОСОБА_1, до моменту смерті свого чоловіка ОСОБА_8 по теперішній час проживала у цьому спірному будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1, добросовісно та постійно володіла вказаним будинком, а тому є всі підстави для визнання за позивачем права власності на будинок за набувальною давністю.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88 , 209, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 16, 335, 344 ЦК Кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1) право власності на житловий будинок загальною площею 70,1кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Гарасимків Л.І.