О К Р Е М А Д У М К А
(в порядку ч. 3 ст. 19 ЦПК України)
"09" червня 2017 р.м. Чернігів
судді апеляційного суду Чернігівської області
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 09 червня 2017 відхилено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг», а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 квітня 2017 року залишено без змін.
Відповідно до ст. 209 та 313 ЦПК України мною підписано ухвалу від 09.06.2017, проте я не згодна з рішенням суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду, тому, в порядку ч.3 ст.19 ЦПК України вношу з цього приводу окрему думку.
Обставини справи.
06 березня 2009 року між ОСОБА_3, з однієї сторони та ТОВ «Агрікор Холдинг» з іншої сторони, укладено два Договори оренди землі, за якими ОСОБА_3 надала, а Товариство прийняло в строкове користування дві вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15-16, 20-21).
Договори укладено на 10 років (п.8 Договорів).
ОСОБА_3 померла 27 липня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ №279588 (а.с.14).
Після прийняття спадщини, позивач в силу ст. 1218 ЦК України та ст. 148-1 ЗК України, набув статусу орендодавця за договорами оренди землі від 06.03.2009.
Позивач у встановлений термін повідомив орендаря про зміну власника земельних ділянок та поставив питання про розірвання договорів оренди. Листом від 20.02.2017 відповідач запропонував внести зміни до договорів оренди шляхом укладення додаткової угоди. Позивач з даною пропозицією не погодився та 24.02.2017 повторно звернувся із заявою про розірвання договорів оренди (а.с.29), проте відповідач відмовив у розірванні договору, посилаюсь на дію договорів оренди до 13.10.2019 та знову запропонував внести до договорів зміни шляхом підписання додатких угод до договорів оренди (а.с.25).
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено. Розірвано Договір оренди землі від 06.03.2009, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрікор Холдинг», зареєстрований Прилуцьким райвідділом Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК 13.10.2009 за № 70 та Договір оренди землі від 06.03.2009, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрікор Холдинг», зареєстрований Прилуцьким райвідділом Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК 13.10.2009 за № 69.

Зобовязано ТОВ «Агрікор Холдинг» підготувати Акти приймання-передачі земельних ділянок (кадастрові номери :05:000:0177, :05:000:0178) та передати земельні ділянки ОСОБА_2

Стягнуто з ТОВ «Агрікор Холдинг» на користь ОСОБА_4 640 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрікор Холдинг» просив рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтування окремої думки.

За змістом статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На мою думку рішення судів, що ухвалені у даній справі ст.213 ЦПК України не відповідають.

Правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про оренду землі», ст.148-1 ЗК України, ст.1218,1225, главою 52 і 53 та параграфами 1, 3 глави 58 ЦК України.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобовязана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України

Стаття 32 Закону України «Про оренду землі» визначає порядок припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Зокрема, частини 1-3 даної статті визначають наступне : «На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов'язань. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону».

Аналізуючи дану норму слід зазначити, що законодавець допускає розірвання договору оренди за рішенням суду у двох випадках, а саме у разі невиконання сторонами обовязків передбачених : 1) статтями 24 і 25 цього Закону; 2) умовами договору.

Сторони не заперечують того, що обовязки, що передбачені як ст. 24,25 Закону України «Про оренду землі», так і умовами договору орендарем не порушувалися. Дана обставина під час розгляду справи, з огляду на її визнання сторонами, не доказувалася.

Як вказувалося вище, підставою для розірвання судом договорів оренди стали пункти 37 та 38 договорів оренди землі від 06.03.2009.

Пункт 37 передбачає, що розірвання договорів оренди землі в односторонньому порядку не допускається, за виключенням випадків, встановлених в договорі. Пунктом 38 договорів передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, є підставою для змін або розірвання договору.

Аналізуючи дані пункти договорів оренди, колегія суддів апеляційного суду вірно зазначила, що наслідком зміни власника орендованої земельної ділянки обовязково є або зміна або розірвання договору. Проте, даний пункт передбачає альтернативу або зміна договору, або його розірвання.

За змістом ст. 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Підстави для розірвання визначені ст.32 Закону України «Про оренду землі», що процитована вище. При цьому частина 4 цієї статті вказує на те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

На мою думку, підстави для розірвання договорів оренди були відсутні, оскільки позивач мав довести перевагу саме цього способу захисту над альтернативою зміна умов договорів оренди. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовами договорів від 06.03.2009 було передбачено надання орендодавцем ОСОБА_3 в строкове платне користування на 10 років двох земельних ділянок, при цьому остання зобовязалася не вчиняти дій, які перешкоджають орендареві користуватися земельними ділянками. З огляду на положення ст.31 Закону України «Про оренду землі» щодо недопущення в односторонньому порядку розірвання договору оренди, позивач мав надати переконливі докази наявності підстав для розірвання договорів оренди, які визначені або Законом України «Про оренду землі» або окремо визначеними умовами договорів оренди від 06.03.2009. Само по собі бажання позивача обробляти самостійно земельні ділянки не є підставою для розірвання договорів оренди, оскільки такі підстави умовами договорів не передбачалися. Відсутні такі підстави і в Законі України «Про оренду землі».

Задовольняючи позов, суд послався на положення ст.41 Конституції України, ст.316, 317, 319 ЦК України і захистив права нового власника ОСОБА_2 Однак при цьому судом не було враховано те, що згідно з ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Тобто права як позивача так і відповідача на орендовані земельні ділянки на час розгляду справи були рівними, а тому підстави для надання переваги позивачеві при захисті саме його права власності у суду не було. Рішенням суду порушено право відповідача на мирне володіння майном.

На мою думку, вирішення спору на користь позивача у обраний ним спосіб не відповідає ані умовам договору, ані вимогам Закону України «Про оренду землі».

З огляду на викладене вище, я вважаю, що рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 квітня 2017 року підлягало скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові

СуддяОСОБА_1.