У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 липня 2013 року вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 липня 2013 року, з якої дізналася, що на належне їй нерухоме майно - трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, звернуто стягнення за виконавчим написом нотаріуса на підставі іпотечного договору від 01 жовтня 2008 року № 733/046-СП15-1, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровий номером № 2405.

Вона є інвалідом з дитинства. Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 26 квітня 2010 року група інвалідності друга. Наслідком хвороби, яка була у неї з дитинства - ДЦП, були проблеми з психічним здоров'ям, перебуває на консультативному обліку у Центрі психічного здоров'я населення. До 2002 року проживала разом з батьками. У 2004 році, після смерті матері, проживала сама у вказаній вище квартирі. В цей час її самопочуття значно погіршилося. Їй нічого не відомо ні про чоловіка, за борги якого вона нібито передала в іпотеку свою квартиру, ні про укладення договору іпотеки. Чи підписувався такий договір вона не пам'ятає.

Вважає іпотечний договір від 01 жовтня 2008 року № 733/046-СП15-1 недійсним, так як не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а її волевиявлення не відповідало внутрішній волі через стан здоров'я.

Крім того, позивач вважає третейське застереження, яке міститься у п. 5.1-5.2 іпотечного договору від 01 жовтня 2008 року №733/046-СП15-1, також недійсним через те, що її волевиявлення не відповідало внутрішній волі, не бажала насправді укладати таку угоду, проте не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ними через проблеми зі своїм здоров'ям.

Позивач просила визнати недійсним іпотечний договір від 01 жовтня 2008 року № 733/046-СП15-1, укладений між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та визнати недійсним третейське застереження, яке міститься у п. 5.1-5.2 іпотечного договору № 733/046-СП15-1 від 01 жовтня 2008 року.

Рішенням Рівненський міський суд Рівненської області від 30 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 квітня 2017 року, у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладено іпотечний договір № 733/046-СП15-1, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 2405.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 626-628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» для визначення наявності стану, передбаченого ст. 225 ЦК України на момент укладання правочину, суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Згідно висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 08 вересня 2014 року № 1-54 підписи від імені іпотекодавця в особі ОСОБА_4 на усіх сторінках іпотечного договору від 01 жовтня 2008 року № 733/046-СП15-1 виконанні ОСОБА_4

Згідно висновку судово-психіатричного експерта Комунального закладу «Рівненський обласний центр психічного здоров'я населення» Рівненської обласної ради від 13 грудня 2016 року № 370/16 ОСОБА_4 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними в момент укладення іпотечного договору від 01 жовтня 2008 року № 773/046-СП15-1.

Отже, враховуючи те, що позивачем всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження обставин визначених ст. 225 ЦК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Розглядаючи спір суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при її постановленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору іпотеки.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов