АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 610/588/17 Головуючий суддя І інстанції Тімонова В. М.
Провадження № 22-ц/790/3433/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із земельних правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Гусарівське» на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Гусарівське» про витребування майна, набутого без достатньої правової підстави, -

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю (далі СГТОВ) «Гусарівське» припинити використання належної їй на праві власності земельної ділянки, загальною площею 5,9086 гектарів, що розташована на території Гусарівської сільської ради Балаклійського району Харківської області та повернути земельну ділянку власнику.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 березня 2003 року між нею та СГТОВ «Гусарівське» було укладено договір оренди належної їй земельної ділянки строком на п'ять років. У порушення вимог Закону України «Про оренду землі» зазначений договір нотаріально посвідчено не було, його державна реєстрація не здійснювалась, а тому він є неукладеним. 04 лютого 2010 року відповідач запропонував їй укласти новий договір оренди земельної ділянки, але вона на таку пропозицію не погодилась. Оскільки відповідач продовжує користуватись належною їй земельною ділянкою без достатніх правових підстав та відмовляється повернути її власнику, просила позов задовольнити.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04 квітня 2017 року позов задоволено. Зобов'язано СГТОВ «Гусарівське» припинити використання земельної ділянки ОСОБА_1 та повернути її власнику як безпідставно набуте майно, вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі СГТОВ «Гусарівське», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просило рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування скарги зазначило, що доводи позивача стосовно того, що договір оренди від 11 березня 2003 року, укладений між сторонами строком на п'ять років слід вважати неукладеним є хибними, оскільки закон не вимагав обов'язкового нотаріального посвідчення договору оренди, а жодна зі сторін договору не виявила бажання посвідчити цей договір нотаріально. Позивач протягом всього часу отримувала орендну плату, чим фактично визнала умови укладеного між сторонами договору. Оскільки ж між сторонами правовідносини виникли на підставі договору, норми ст. 1212 ЦК України судом застосовані невірно.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ч. 3 ст. 13 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV (в редакції на час укладення договору оренди), ст. 18 цього Закону (в редакції від 01 жовтня 2010 року) та ч. 5 ст. 6 Закону в діючий редакції, ст.ст. 638, 640, 792 ЦК України, та враховуючи правову позицію Верховного Суду України у справах № 6-5640св09, № 6-49064св10, № 6-99ц13, № 6-59080св10, № 6-4960св09, договір оренди земельної ділянки від 11 березня 2003 року вважається неукладеним, а тому відповідач користується земельною ділянкою без відповідних правових підстав, і спірні правовідносини регулюються главою 83 ЦК України.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,9086 гектарів, розташована на території Гусарівської сільської ради Балаклійського району Харківської області (а.с.7).

11 березня 2003 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Гусарівське» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на п'ять років, який нотаріально не посвідчувався (а.с.8-10).

04 лютого 2010 року листом № 141 відповідач запропонував ОСОБА_1 укласти новий договір оренди земельної ділянки, але вона від такої пропозиції відмовилась (а.с.11).

СТОВ «Гусарівське» повідомляв позивача про те, що на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції що була чинна на той момент), СТОВ «Гусарівське» в односторонньому порядку поновило договір оренди земельної ділянки від 11 березня 2003 року строком на п'ять років. Разом з цим, державна реєстрація означеного договору проведена не була (а.с.12).

Встановлено також, що починаючи з 2014 року ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача з вимогами про припинення використання належної їй земельної ділянки, допуску робітників землевпорядної організації для виконання робіт по встановленню меж земельної ділянки, роз'яснень щодо використання належної їй земельної ділянки, але жодного разу не отримала позитивної відповіді.

Дійшовши правильного по суті висновку про те, що відповідач на даний час користується спірною земельною ділянкою безпідставно, і що земельна ділянка підлягає поверненню позивачеві, суд першої інстанції невірно витлумачив матеріальний закон та надав неправильну правову оцінку спірним правовідносинам, з огляду на наступне.

За приписами ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до змісту зазначеної норми закону, вона застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 13 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV (в редакції на час укладення договору оренди) договір оренди земельної ділянки посвідчується нотаріально за її місцезнаходженням: на строк до 5 років - за бажанням однієї із сторін договору; на строк більше 5 років - в обов'язковому порядку.

Як встановлено судом, договір оренди від 11 березня 2003 року був укладений на п'ять років, а відтак підлягав нотаріальному посвідченню лише за бажанням однієї із сторін договору. Даних про те, що ОСОБА_1 чи СТОВ «Гусарівське» виявляли бажання посвідчити цей договір нотаріально, матеріали справи не містять. Отже висновок суду про наявність правових підстав вважати договір оренди від 11 березня 2003 року неукладеним, є помилковим.

Таким чином між сторонами існували договірні відносини, і спірна земельна ділянка була передана позивачем в користування відповідача на відповідній правовій підставі - договору оренди від 11 березня 2003 року. В цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Разом з тим, допущені судом порушення, не є підставою для скасування судового рішення та відмови ОСОБА_1 у позові.

Так, за приписами ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється,зокрема, шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, якщо при цьому не відбулося передбачене ст. 33 цього ж Закону поновлення його дії.

У разі припинення договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, зазначених договором (ч. 1 ст. 34 Закону).

Як зазначено вище, позивач є власником спірної земельної ділянки. Строк дії укладеного між сторонами договору оренди від 11 березня 2003 року закінчився. Доказів того, що відбулося передбачене ст. 33 зазначеного Закону поновлення дії договору оренди від 11 березня 2003 року та його державна реєстрація, позивач суду не надав.

Таким чином, право позивача, як власника земельної ділянки є порушеним і підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання СТОВ «Гусарівське» припинити використання спірної земельної ділянки та вчинити дії по її поверненню ОСОБА_1.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування змінити, в іншій частині - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Гусарівське» задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04 квітня 2017 року змінити в частині правового обґрунтування.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.І. Колтунова

С.С. Кругова