Справа № 341/1081/17
Провадження № 22-ц/779/1554/2017
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Бойчук
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Фединяка В.Д., секретаря Возняк В.Д., з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду від 04 вересня 2017 року

в с т а н о в и л а :

20 липня 2017 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача 5 793,05 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачем ОСОБА_3 завдано ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.

Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2017 р., який набрав законної сили липня 2017 р., ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину за ст. 128 КК України.

Лікування позивача ОСОБА_2 було тривалим і 22 квітня 2016 року такому було проведено чергову операцію по видаленню металоконструкції (пластини і шурупів). За період лікування ОСОБА_2 були придбані необхідні йому медикаменти, лікарські засоби, вартість яких становить 1258 грн. 95 коп. Витрати на харчування за час перебування позивача на лікуванні становлять 1034 грн. 05 коп. На проведення реабілітації витрачено 2700 грн. Додаткові витрати у зв'язку з використанням власного автотранспорту для поїздок у медичні заклади - 800 грн. 05 коп.

Крім фізичної шкоди здоров'ю позивача та матеріальних витрат останньому завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Галицького районного суду від 04 вересня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5793,05 коп. матеріальної шкоди, та 8000.00 коп. моральної шкоди заподіяної злочином.

Стягнуто з ОСОБА_3 1280 грн. судового збору, та 200 грн. за нотаріальне посвідчення довіреності.

Представник ОСОБА_2, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 8 000 грн., із заявленої 50 000 грн, є несправедливим та недостатнім для компенсації отриманих з вини відповідача моральних і фізичних страждань.

Ухвалюючи рішення, суд не врахував, що з вини ОСОБА_3 позивач перебував у важкому матеріальному становищі, втратив роботу, оскільки не зміг її виконувати за станом здоровя. Робота була єдиним джерелом його доходу. Дії відповідача призвели до вимушених змін у його житті. Відповідач не відшкодував заданої шкоди, що зумовило необхідність відстоювати свої права в судовому порядку.

Апелянт вважає, що оцінюючи всі обставини позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми завданої моральної шкоди заподіяної злочином та стягнути з ОСОБА_3 на його користь 50 000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином.

Представник ОСОБА_3 не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення суду підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції залишив без уваги той факт, що Галицьким районним судом в межах кримінального провадження розглянуто цивільний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у цивільній справі. Вирок Галицького районного суду від 05 травня 2017 року набрав законної сили, а цивільний позов в межах кримінального провадження розглянуто і задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі - 9799,46 грн. та моральну шкоду у розмірі - 20000,00 грн..

Лікування потерпілого від вчиненого кримінального правопорушення мало триваючий характер і тривало до травня 2016 року. 15 червня 2016 року, після повного видужання потерпілого, кримінальну справу ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.06.2016 року було повернуто до суду першої інстанції на новий розгляд, тому апелянт вважає, що цивільний позов по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином розглядався по новому. Предметом розгляду цивільного позову було саме відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином. На момент повернення справи до суду першої інстанції були відомі всі обставини лікування, позивач міг збільшити позовні вимоги протягом усього часу розгляду справи, однак цього не зробив.

Суд першої інстанції залишив без уваги факт не надання позивачем належних доказів, які стверджують про витрати на реабілітацію в розмірі 2700 грн. Стягнення судом такої шкоди є безпідставним.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 та часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 з наступних підстав.

Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2017 року, який вступив у законну силу 05.07.2017 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України. Цивільний позов ОСОБА_2 в межах кримінального провадження задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9 799 (девять тисяч сімсот девяносто девять) грн. 46 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Цим же вироком встановлено, що 23 серпня 2015 року в с. Задністрянськ Галицького р-ну Івано-Франківської обл. ОСОБА_3, проявивши злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання шкоди для здоровя ОСОБА_2, не маючи наміру заподіяти такому тілесних ушкоджень, кинув останнього до землі. Внаслідок падіння ОСОБА_2 вдарився лівою частиною тіла до землі, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді закритого мультифрагментного перелому лівої ключиці зі зміщенням відламків, у зв'язку з чим виникла необхідність у проведенні оперативного втручання - «МОС пластиною та шурупами лівої ключиці», які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких що викликали тривалий розлад здоров'я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок отриманої травми, 22 квітня 2016 року ОСОБА_2 в Івано-Франківській ОКЛ було проведено чергову операцію по видаленню металоконструкції (пластини і шурупів). На лікуванні в Івано-Франківській ОКЛ позивач перебував в період з 22 по 27 квітня 2016 року. Після виписки проходив амбулаторне лікування в травматолога по місцю проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За період лікування ОСОБА_2 були придбані медикаменти, на суму 1258 грн. 95 коп. Витрати на посилене харчування за час перебування позивача на лікуванні становлять 1034 грн. 05 коп. На проведення реабілітації витрачено 2700 грн. Додаткові витрати у зв'язку з використанням власного автотранспорту для поїздок у медичні заклади - 800 грн. 05 коп. Розмір матеріальних витрат досліджено судом першої інстанції в повному обсязі та стверджено відповідними доказами, що містяться у справі, тому суд прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог у цій частині та стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат, повязаних з лікуванням внаслідок спричинення тілесного ушкодження в розмірі 5 793,05 грн.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 про те, що вироком суду при вирішенні цивільного позову вже стягнуто з останнього понесену ОСОБА_2 матеріальну шкоду, не заслуговують на увагу. Такі доводи спростовані судом першої інстанції та встановлено, що витрати, понесені потерпілим внаслідок чергового лікування у квітні-травні 2016 року не були предметом розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. З такими доводами погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

З огляду на вищенаведене рішення суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованим і законним, тому його слід залишити в силі.

Щодо апеляційних вимог про стягнення моральної (немайнової) шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної шкоди», суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних страждань, при яких обставинах і якими діями вони заподіяні, ступень вини заподіювача, які саме моральні страждання отримав потерпілий і в якій грошовій сумі він оцінює повязані з ними втрати.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що з огляду на тривалість розладу здоровя, необхідності продовження лікування, проведення чергової операції мали місце зміна устрою життя ОСОБА_2, подальше тривале відновлення та налагодження звичного способу життя, внаслідок чого такий ніс моральні страждання.

З урахуванням умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей, поміркованості, відповідності вимогам розважливості, розумності, обєктивного відображення дійсності, справедливості, неупередженого ставлення до усіх учасників процесу, з урахуванням тяжкості моральних страждань викликаних змінами у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, суд першої інстанції визначив моральну шкоду в розмірі 8 000 грн.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд прийшов передчасно, без належного дослідження зібраних у справі доказів.

Зокрема, відповідно до вироку Галицького районного суду від 05 травня 2017 року з ОСОБА_3 стягнуто моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. і у вироку наведені ті ж самі підстави задоволення даної вимоги, що і в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Крім того, обгрунтування та розмір морального відшкодування, задоволений судом, був предметом дослідження у суді апеляційної інстанції 05 липня 2017 року при перегляді апеляційною інстанцією вироку суду, тобто після проведеної операції по видаленню потерпілому пластини і шурупів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем у даному випадку не доведено заподіяння йому моральної шкоди, тому у задоволенні такої вимоги слід відмовити, про що постановити нове рішення.

Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України слід зменшити розмір стягнутого з відповідача судового збору, визначивши такий розмір пропорційно до задоволених судом вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 04 вересня 2017 року в частині відшкодування моральної шкоди скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Змінити рішення суду в частині стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход Державного бюджету України 640 грн. (шістсот сорок гривень) судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_4

ОСОБА_5