Справа № 541/206/17
Провадження №2/541/355/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 червня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:головуючого,судді Куцин В. М.,

з участю секретаря Калініченко Л.О.,

представників: позивача, адвоката Дмитренко О.І.,

відповідача, адвоката Огризкова А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства ім. Зубковського про витребування земельної ділянки із чужого незаконного користування та повернення власнику, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до Приватного підприємства ім. Зубковського про витребування земельної ділянки із чужого незаконного користування та повернення власнику .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 2,17 га, розташованої на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером НОМЕР_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 04.06.2004 року. 15.12.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди землі № 54. ОСОБА_3 вважає даний договір нікчемним, оскільки він не відповідає вимогам ЗУ «Про оренди землі» та ст.ст. 203, 207 ЦК України, зокрема договір не зареєстровано, не вказана орендна плата із зазначенням її розміру, не визначено чи здійснюється орендна плата із урахуванням індексації, не зазначено щодо відповідальності при випадковому знищенні або пошкодженні об'єкта оренди, не визначено відповідальність щодо страхування об'єкта нерухомості та невідомо хто саме від імені ПП ім. Зубковського підписав даний договір.

Зважаючи на вищевикладеним, позивач просить суд витребувати у Приватного підприємства імені Зубковського із незаконного користування вищевказану земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити вказував, що відповідач після підписання та передачі спірної земельної ділянки не здійснював реєстрації спірного договору протягом року з метою користуватися більш тривалий час. Крім того в зв'язку з його відмовою продовжити термін дії договору оренди відповідач виплатив значно меншу суму орендної плати ніж тим хто продовжив дію договору. Він бажає самостійно обробляти землю, тому просив позов задовольнити.

Представник позивача адвокат Дмитренко Ольга Іванівна, яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 135-Д від 28.11.2016 року (а.с.10-11) позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Вважала, що договір є неукладеним так як не відповідає ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», оскільки не зазначено вид орендної плати (в грошовому вигляді чи натуроплата) не зазначено чи підлягає індексації орендна плата,чи підлягає страхуванню об'єкт оренди - земельна ділянка, не вказана особа яка підписала договір від імені відповідача.

Представник відповідача - Огризков Андрій Анатолійович, який діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.21-22) в судовому засіданні позовні вимоги заперечив посилаючись на те, що позивачем не вказано жодної підстави нікчемності даного правочину. Зокрема, статтями 203, 207 ЦК та Законом України «Про оренду землі» не встановлюється недійсність правочину. Спірний договір відповідає всім вимогам, оскільки він укладений в письмовій формі, відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220, та підписаний уповноваженими особами. Зокрема з боку ПП ім. Зубковського він підписаний директором цього підприємства Таран В.К. Державна реєстрація права оренди відповідача спірної земельної ділянки посвідчена витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.12.2013 року. Сторони у відповідності до частини 1 статті 638 ЦК в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Крім того, в договорі визначена орендна плата у розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає вимогам законодавства. Крім того спірний договір є чинним і не оспорюється позивачем. Отже заявлена позивачем вимога про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування у зв'язку з тим, що договір оренди земельної ділянки є нікчемним, не підлягає до задоволення.

Представник Управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області в судове засідання не з'явився, установа належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, заяв, клопотань від нього на адресу суду не надходило (а. с. 50-52).

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 2,17 га, розташованої на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером НОМЕР_2, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 04.06.2004 року (а.с.4).

15 грудня 2012 року між орендодавцем ОСОБА_3 і орендарем Приватним підприємством ім. Зубковського укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, відповідно до умов якого: п. 8 Договору визначено, строк дії договору - 5 років, п. 9 Договору встановлено розмір орендної плати орендарем у розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 5).

15 грудня 2012 року позивач передав, а відповідач прийняв земельну ділянку, що підтверджується копією акту про передачу та прийом зазначеної земельної ділянки, підписаного сторонами (а.с.6).

24 грудня 2013 року здійснено державну реєстрацію договору, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 8,28).

Договір оренди земельної ділянки підписаний позивачем, як орендодавцем та директором на підставі статуту ПП ім. Зубковського Таран В.К., як орендарем, повноваження директора підтверджуються протоколом №3 зборів учасників ПП імені Зубковського від 28.12.2006 року та довідкою даного підприємства від 06.03.2017 року № 27 (а.с. 26, 27).

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження позивача, про відсутність в договорі визначення розміру орендної сплати, як однієї з істотних умов договору оренди землі є безпідставним, виходячи з наступного.

Згідно статті 22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 року N 92/2002 в редакції Указу Президента України N 830/2002 (830/2002) від 13.09.2002 року із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України N 725/2008 (725/2008) від 19.08.2008 року визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

З урахуванням цього орендна плата за землю сільськогосподарського призначення визначається у відсотках від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і повинна складати не менш 3 відсотків від неї.

Сторонами у спірному договорі визначена орендна плата у розмірі 7 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає вимогам закону вищевказаного Указу № 92 від 02.02.2002.

За відсутності згоди сторін щодо розрахунків за оренду землі у натуральній формі та обчислення розміру орендної плати за землю без урахування індексів інфляції ці відносини регулюються Законом України "Про оренду землі", зокрема орендна плата справляється у грошовій формі з урахуванням індексів інфляції.

Насправді змістом договору не визначено положення про сплату орендної плати з урахуванням індексу інфляції, однак це не є підставою для визнання даного правочину недійсним та не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав шляхом стягнення інфляційних нарахувань за спірним договором оренди землі.

Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06.03.2013 у справі №6-5цс13, державна реєстрація договору оренди земельної ділянки в період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки відповідно до норм ЗК України, ЦК України, ЗУ «Про оренду землі» та ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» незалежно від дати проведення такої реєстрації, до пред'явлення позову про повернення земельної ділянки чи після його пред'явлення.

З цих підстав суд не приймає до уваги твердження позивача про підставу повернення йому земельної ділянки, в зв'язку з державною реєстрацією договору протягом року з часу підписання спірного договору.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 у справі № 6-162цс13, за змістом ст.ст.18, 20 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. У момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

З урахування вище викладеного, суд критично оцінює доводи позивача про те, що спірний договір оренди землі не відповідає вимогам закону в частині відсутності його державної реєстрації відразу після укладення та погодження всіх істотних умов договору при його укладенні.

В супереч вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів про нікчемність спірного договору. Суд не може взяти до уваги доводи позивача про нікчемність спірного договору оренди землі з посиланням на ст.ст.203, 207 ЦК України, оскільки зазначені норми регламентують загальні вимоги для визнання правочинів недійсними та ніяким чином безпосередньо не встановлюють недійсність договору оренди землі. Інших обґрунтувань нікчемності спірного договору з посиланням на відповідні норми ЦК України, ЗК України, ЗУ «Про оренду землі» чи інших нормативно-правових актів позивачем не наведено. Крім того виходячи з принципу диспозитивності зазначена вимога судом не вирішувалася,оскільки вона не була заявлена позивачем.

Частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК роз'яснено - необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 р. у справі № 6-88цс13, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу, отже, за наявності спірного договору оренди землі, положення ст. 1212 ЦК України, застосовані бути не можуть.

Враховуючи вищевикладені обґрунтування,суд вважає,що заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними і задоволені бути не можуть.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при звернені до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь по позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Представником відповідача надано документальне підтвердження судових витрат - витрат на оплату допомоги адвоката у розмірі 3000 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 09.03.2017 року (а.с.20).

Згідно до положення ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» зі змінами від 01.01.2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Представником відповідача, адвокатом Огризковим А.А. не надано розрахунку витрат за надання правової допомоги в розмірі отриманого гонорару 3000 грн.

Як встановлено судом, адвокат приймав участь в судових засіданнях 2 год. 20 хвилин, отже підлягають частково стягненню з позивача на користь відповідача витрати за надання правової допомоги в розмірі 1493,12 грн. = (1600х40/100;640 х 2 год.20 хв.).

Керуючись ст.ст. 11,60,88, 213-215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Приватного підприємства ім. Зубковського про витребування із чужого незаконного користування земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 та повернення власнику ОСОБА_3, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, р.н.п. НОМЕР_1 на користь Приватного підприємства ім. Зубковського 1493 (одну тисячу чотириста дев'яносто три ) гривні 12 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. М. Куцин