ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., за представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкування з ними та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області про зміну способу участі батька у спілкуванні з дітьми,

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкування з ними, мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 2007 року, який було розірвано в 2015 році. Від шлюбу мають двох доньок: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 всіма способами перешкоджає його спілкуванню з дітьми, він майже кожного дня телефонує із метою домовитися про час, коли можливо спілкуватися з дітьми, але відповіді не отримує. Він бажає спілкуватися та виховувати дітей у відповідності до рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, яким визначений конкретний спосіб участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, однак його колишня жінка створює цьому перешкоди, чим порушує не тільки його права, як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дітей.

На підставі зазначеного просить суд зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні з доньками, визначивши такий порядок його участі у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей: систематичні побачення з дітьми, а саме: зі старшою дочкою щомісяця з 19-00 год. до 15-00 год., першої та третьої неділі щомісяця, з меншою дочкою з першої та третьої суботи щомісяця з 10-00 год. до 20-00 год.; на період весняних, осінніх, зимових канікул участь батька у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 визнати по три дні на час оздоровлення влітку за домовленістю батьків.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, у якій зазначила, що 28 жовтня 2016 року виконавчий комітет Фастівської міської ради прийняв рішення «Про визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми», згідно із яким визначено систематичні побачення ОСОБА_4 з дітьми за відповідним графіком. Сторонами було визначено, що коли батько захоче взяти дітей та побачитися із ними поза межами їхнього місця проживання, то він має розписатися в журналі реєстрації побачень із дітьми, який був заведений ОСОБА_2 ОСОБА_4 погодився на такий порядок та навіть одного разу взяв дітей, про що розписався в журналі. Проте, відповідач, спираючись на свою зайнятість на роботі та керуючись вищезазначеним рішення Фастівської міської ради, почав відвідувати дітей після 21-00 год. в суботу, коли діти вже готувалися до сну або виявляв бажання забрати обох дочок на цілий день. Також вказує, що не заперечує, щоб батько приймав участь у вихованні дітей та спілкувався з ними, будь-яких перешкод у їх спілкуванні не чинила і не має наміру чинити в майбутньому.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що виконавчий комітет Фастівської міської ради прийняв рішення стосовно дітей без врахування всіх обставин справи, без врахування особливостей віку малолітньої ОСОБА_6, тому просить встановити наступний порядок спілкування ОСОБА_4 з дітьми: із старшою дочкою ОСОБА_7 2 рази на місяць у вихідний день (суботу та неділю) за попередньою домовленістю між батьками із повідомленням ОСОБА_4 матері ОСОБА_2 не пізніше, ніж за дві доби, за місцем проживання батька з 14 год. до 19 год.; під час весняних. Осінніх, зимових канікул визначити по два дні за попередньої домовленістю між батьками із повідомленням матері не пізніше, ніж за дві доби, на час оздоровлення влітку за домовленістю батьків. З меншою дочкою ОСОБА_8 2 рази на місяць у вихідний день (субота або неділя) за попередньою домовленістю батьків із попередженням ОСОБА_2 не пізніше, ніж за дві доби, з 10-00 год. до 13-00 год. у присутності матері ОСОБА_2

В судовому засіданні відповідач та її підтримали вимоги зустрічного позову, надали пояснення, аналогічні викладеним.

Представник позивача за первісним позовом вимоги зустрічної позовної заяви не визнав, надав суду письмові заперечення на позовні вимоги ОСОБА_2, відповідно до яких вважають посилання на те, що виконавчий комітет Фастівської міської ради прийняв рішення без врахування всіх обставин справи, без врахування віку малолітньої ОСОБА_6 є безпідставне, так як вказаний орган є колегіальним органом, який вирішує справи такої категорії і якщо позивач по зустрічному позову була не згодна з прийнятим рішенням, вона мала законне право у встановленому порядку та строки оскаржити його, але її бездіяльність щодо оскарження прийнятого рішення підтверджує факт того, що вона на час прийняття рішення погоджувалась з ним. На підставі зазначеного просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що виконавчим комітетом Фастівської міської ради надано рішення про визначені участі батька у вихованні дітей, порядок у якому вважає таким, що відповідає інтересам дітей. Вирішення спірного питання відніс на розсуд суду.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Судом встановлено, що 27.09.2007 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області, який відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2015 року між сторонами був розірваний.

Від шлюбу сторони мають двох доньок: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 104671, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 267515 (а.с. 42-43).

Відповідно до довідки про склад сімї № 14 від 04.03.2017 року, виданої головою ЖБК «Темп», ОСОБА_2 проживає разом з дітьми у АДРЕСА_1 (а.с. 44).

Згідно вимог статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'ю.

Так, рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28.10.2016 року № 440 визначений порядок та спосіб участі батька ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а саме встановлені систематичні побачення ОСОБА_4 з малолітніми дітьми: із старшою донькою першої та третьої пятниці щомісяця з 19-00 год. по 15-00 год. першої та третьої неділі щомісяця, з меншою дочкою з першої та третьої суботи щомісяця з 10-00 год. до 20-00 год. На період весняних, осінніх, зимових канікул участь батька у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 визначити по три дні на час оздоровлення влітку за домовленістю батьків. Форми та методи спілкування визначаються заявниками (а.с. 8).

Вказане рішення в судовому порядку сторонами оскаржене не було.

Відповідно до ч.2 ст.158 Сімейного кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Можливість вирішення судом питання про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини стаття 159 Сімейного кодексу України пов'язує з встановленням факту, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування.

Саме на створення перешкод у спілкуванні з дітьми з боку ОСОБА_2 позивач посилається як на підставу звернення до суду. Наведене полягає у тому числі у свідомому ухиленні ОСОБА_2 від виконання рішення від 28.10.2016 року № 440 яким визначений порядок та спосіб участі батька ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми.

Таким чином, у спірних правовідносинах встановленню підлягають обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з дітьми, зокрема що вона ухиляється від виконання рішення від 28.10.2016 року № 440.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не довів, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми та позбавляє його можливості брати участь у їх вихованні у спосіб, визначений рішенням від 28.10.2016 року № 440.

Зокрема, позивач не навів та не обґрунтував конкретні випадки, коли такі перешкоди чинилися відповідачем.

Так, посилання позивача на неодноразові звернення до правоохоронних органів з приводу протиправних дій відповідачки, що направлені на перешкоджання у спілкуванні з дітьми, суд не приймає з огляду на наступне.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово звертався до Фастівського відділення поліції Васильківського відділу Головного управління національної поліції України в Київській області із заявами з приводу перешкоджання у спілкуванні колишньою дружиною ОСОБА_2 з спільними дітьми.

При цьому, зазначені заявником у поданій до правоохоронних органів заяві відомості не свідчать про їх реальне існування, тобто поданням заяви або повідомлення про вчинення злочину особа висловлює своє субєктивне бачення ситуації, надає певні оціночні судження діям особи, якою, на думку заявника, вчинене правопорушення. У разі, якщо проведеною перевіркою не підтверджено ознак кримінального правопорушення, уповноважена службова особа складає мотивований висновок, який затверджує відповідний керівник, з приєднанням пояснень, рапортів, тощо.

Зі змісту наданих позивачем висновків за результатом розгляду його заяв (а.с.9-12) не вбачається жодного посилання на встановлення будь-якого факту перешкоджання з боку ОСОБА_2 у спілкуванні батьку з спільними дітьми.

У цих висновках лише викладається зміст поданих ОСОБА_4 заяв, його пояснення з приводу виниклої конфліктної ситуації та висновки про відсутність дій кримінального характеру з боку ОСОБА_2

Крім того, у висновку від 29.06.2016 року (а.с.9) зазначено, що під час телефонної розмови ОСОБА_2 повідомила, що вона не перешкоджає батьку бачитись з дітьми, що узгоджується з позицією відповідачки під час розгляду справи.

Матеріали перевірки по заявах ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.90-103) також не містять будь-якого посилання на встановлення вчинення з боку ОСОБА_2 дій, направлених на перешкоджання батьку у спілкуванні з дітьми. При цьому, заяву ОСОБА_4, що складена ним особисто, суд не враховує, оскільки, як зазначалось раніше, в ній викладене особисте/субєктивне бачення заявником виниклої конфліктної ситуації.

Посилання у висновках за результатом перевірки заяв ОСОБА_4 та у листі від 13.12.2016 року на проведення профілактичної бесіди з ОСОБА_2 також не свідчить на вчинення з її боку перешкоджання батьку у спілкуванні з дітьми.

Профілактична бесіда це захід, направлений на роз'яснення суспільної небезпечності можливого протиправного діяння та попередження про неприпустимість протиправних дій. Таким чином, провівши з ОСОБА_2 профілактичну бесіду співробітниками поліції їй було розяснено «про недопущення перешкоджання ОСОБА_4 у спілкуванні з дітьми», тобто вжиті відповідні заходи з метою запобігання можливого вчинення протиправних дій.

Посилання у листі Фастівського міського голови від 13.01.2017 року на невиконання ОСОБА_2 рішення від 28.10.2016 року № 440 судом також не приймається, оскільки відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 27.12.2006 року №13/20 (а.с.107) комісія, заслухавши заяву ОСОБА_4 з приводу невиконання ОСОБА_2 рішення від 28.10.2016 року № 440 (субєктивна думка), зясувавши певні обставини (дані щодо народження дітей, розірвання шлюбу між батьками, стягнення аліментів, наявність/відсутність заборгованості зі сплати аліментів, характеристика та житлово-побутові умови заявника), рекомендувала ОСОБА_4 для вирішення питання про визначення часу та порядку спілкування з дітьми звернутися до суду. Тобто будь-яких обставин та фактів, які б свідчили про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми та позбавляє його можливості брати участь у їх вихованні у спосіб, визначений рішенням від 28.10.2016 року № 440, не зазначено та не встановлено.

Не свідчить про перешкоджання батьку у спілкуванні з дітьми також заведений ОСОБА_2 журнал реєстрації та обліку спілкувань та побачень дітей з батьком (а.с.53-54), оскільки відповідно до п.3 рішення від 28.10.2016 року № 440 наголошено, що форми та методи спілкування визначаються заявниками, тобто батьками.

Тобто, визначивши спосіб фіксування дати, часу та тривалості зустрічей батька з дітьми шляхом фіксування відповідних даних у журналі, сторони погодили це як засіб, направлений на досягнення певної мети дотримання порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми відповідно до рішення від 28.10.2016 року № 440. Про погодження такого способу з обох сторін свідчить особистий підпис ОСОБА_4 у цьому журналі. В подальшому, ОСОБА_4 відмовився від такого способу, у звязку з чим 26.11.2016 року у журналі міститься запис «відмовився розписуватись, я не дала дітей». В даному випадку існування між сторонами неприязних стосунків утруднює узгодження між ними форми та методу спілкування, однак це не свідчить про вчинення з боку ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні батька з дітьми та позбавлення його можливості брати участь у їх вихованні у порядку, визначеному рішенням органу опіки та піклування.

Разом з тим, суд констатує, що між сторонами склались неприязні стосунки, між ними виник спір з приводу розподілу спільного майна. Крім того, в ході розгляду справи відповідач подала зустрічну позовну заяву з вимогами змінити встановлений рішенням від 28.10.2016 року № 440 порядок та спосіб участі батька ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з дітьми, що свідчить про те, що вона фактично заперечує проти нього.

Вказані обставини вже свідчить про наявність на час розгляду справи спору між батьками щодо спільного виховання дітей.

Проте, це не свідчить, що такі обставини мали місце з часу прийняття рішення від 28.10.2016 року № 440 та до моменту звернення ОСОБА_4 до суду із даним позовом.

Оскільки згідно ст. 15 ЦК України судовому захисту підлягають лише порушені права, а не можливість їх порушення в майбутньому, суд відмовляє у задоволенні вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 за недоведеністю, суд зазначає, що він не позбавлений можливості в майбутньому, за наявності обєктивних підстав, захистити свої батьківські права, які, на його думку, порушується відповідачем, з дотриманням встановленого законом порядку.

Визначаючи спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні дітей, вирішуючи при цьому обґрунтованість вимог зустрічного позову, суд виходить з наступного.

Згідно частини 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Положення частини 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст, 7, 141, 159 СК України свідчать про те, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Статтею 15 Закону України від 26.04.2001 року №2402-111 «Про охорону дитинства» передбачено право дитини як на проживання, так і на спілкування з батьками: дитина, яка проживає окремо від батьків або від одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків й прямих контактів.

Як зазначалось, за рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28.10.2016 року № 440 встановлені систематичні побачення ОСОБА_4 з малолітніми дітьми: із старшою донькою першої та третьої пятниці щомісяця з 19-00 год. по 15-00 год. першої та третьої неділі щомісяця, з меншою дочкою з першої та третьої суботи щомісяця з 10-00 год. до 20-00 год. На період весняних, осінніх, зимових канікул участь батька у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 визначити по три дні на час оздоровлення влітку за домовленістю батьків.

Проте, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України ОСОБА_2 не довела, що визначений уповноваженим органом порядок та спосіб участі батька у житті дітей суперечить їх інтересам. Не доведено також, що саме запропонований нею спосіб та порядок направлений на більш повний захист інтересів дітей, у звязку з чим встановлений раніше порядок та спосіб потребує зміни.

Також судом враховано, що рішення від 28.10.2016 року № 440 ОСОБА_2 не оскаржувалось, тобто фактично вона погодилась з його змістом, та, як сама не заперечує, виконувала його.

Як зазначалось, законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (ст. 158 СК України).

Суд не вважає за доцільне змінювати запропонований уповноваженим органом порядок спосіб участі батька у вихованні дітей відповідно до рішення від 28.10.2016 року № 440, оскільки він відповідає приписам ст. 158 СК України.

Крім того, за клопотанням сторін в ході розгляду справи було проведенеобстеження житлово-побутових умов батька ОСОБА_4, за наслідками якого складений акт від 02.06.2017 року, в якому зазначено, що умови для життя та розвитку дітей забезпечені батьком, є належними та достатніми (а.с. 130).

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що матеріально-побутові умови батька ОСОБА_4 на час розгляду справи змінились або відрізняються від тих, що існували на час прийняття рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28.10.2016 року № 440.

Дійсно, відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом враховано, що виконавчим комітетом Фастівської міської ради, у звязку з наявністю спору між батьками щодо участі у вихованні дітей, за результатом проведених органом опіки та піклування заходів прийнято відповідне рішення від 28.10.2016 року № 440.

При цьому, суд також враховує, що визначений у цьому рішення порядок та спосіб участі батька ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми підтриманий у судовому засіданні представником органу опіки та піклування, що у повній мірі відповідає положенням ч. 4, 5 ст. 19 СК України.

Оскільки рішення від 28.10.2016 року № 440 в силу ст.19 СК Україниє обов'язковим до виконання, суд наголошує на необхідності дотримання сторонами встановленого ним порядку та способу участі батька ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволенні як вимог первісного позову, так і зустрічного позову, слід відмовити.

Керуючись ст.10, 11, 57-60,169, 208, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст. 141,153,157-159 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкування з ними залишити без задоволення.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області про зміну способу участі батька у спілкуванні з дітьми залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 13 червня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова