АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/826/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1691/17Головуючий у 1-й інстанції Колос Ю. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Панченка О.О.., ОСОБА_2

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 5 травня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 5 травня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає за таких обставин.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 27.06.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (на даний час ПАТ КБ «Приватбанк) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав останньому кредитну картку «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» №669825, на яку встановлено кредитний ліміт у сумі 500 грн., під 1,9% щомісячно на залишок заборгованості та щомісячну комісію 1%.

Вказаний договір складається з анкети-заяви з памяткою клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів у вигляді довідки про умови кредитування.

Спірний кредитний договір було укладено та відповідно видано кредитну картку позичальнику як додатковий банківський продукт до іншої його дебетної картки №107049.

Звертаючись до суду з позовом банк вказував, що ОСОБА_3 не виконує зобовязань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.06.2015 року становить 5573,46 грн. та складається з: 335,91 грн. - заборгованість за кредитом, 2484,05 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2250 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. штраф (фіксована частина) та 253,50 грн. штраф (процентна частина).

Ухвалюючи рішення, суд встановив, що заборгованість по картковому рахунку №669825 була погашена в повному обсязі в серпні 2012 року, а заборгованість, про стягнення якої банк звернувся з позовом виникла по дебетовому рахунку відповідача №107049 (зарплатна картка) внаслідок овердрафту. Проте банк безпідставно переніс вказану заборгованість із зарплатної картки на кредитну картку, що не передбачено жодними Умовами та правилами надання банківських послуг.

Одночасно, судом встановлено, що при звільненні зі служби, дебетна картка була здана відповідачем 12.11.2009 року до відділення банку та в разі наявності заборгованості клієнт мав її погасити протягом 30 днів згідно до п. 9.5 вказаних Умов та правил. Таким чином, у банка виникало право на звернення до суду за захистом своїх цивільних прав з позовом про стягнення заборгованості по дебетній картці після 30 денного строку в межах строку позовної давності, тобто з 13.12.2009 року по 13.12.2012 року. Проте, впродовж цього строку банк до суду не звертався, натомість 07.02.2013 року безпідставно здійснив переведення заборгованості по дебетній картці на кредитну картку, а до суду звернувся 17.08.2015 року з пропуском строку позовної давності, що є окремою підставою для відмови в позові.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено обовязковість виконання зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що до своєї дебетної картки (зарплатна) №107049, ОСОБА_3 за місцем проходження військової служби отримав в ЗАТ КБ «Приватбанк» 27.06.2008 року кредитну картку №669825.

Випискою по особовому рахунку по кредитній картці №669825 підтверджується, що позичальник користувався кредитними коштами шляхом зняття готівки, проте не в повній мірі та своєчасно здійснював погашення заборгованості, яка була повністю погашена 06.08.2012 року. Вказаний факт сторонами не заперечується та доводиться матеріалами справи.

В звязку зі звільненням зі служби в запас за сімейними обставинами в жовтні 2009 року, ОСОБА_3 було видано обхідний лист, в якому міститься штамп та підпис працівника Шишацького відділення «Приватбанку», що, в свою чергу, доводить відсутність претензій банку до клієнта як держателя дебетної картки.

Незважаючи на те, що дебетна картка (зарплатна) була здана в банк 12.11.2009 року при звільненні зі служби, 07.02.2013 року банком було здійснено перенос заборгованості в сумі 335,91 грн. з заробітної картки № №107049 на кредитну картку №669825, яка зайшла в овердрафт (т.1 а.с. 75).

Вірно встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги п.9.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого картковий рахунок може бути закритий на підставі заяви держателя або Банк має право закрити картковий рахунок, письмово повідомивши держателя. При цьому Держатель повинен, не пізніше 30 днів з дня повідомлення повернути картку в Банк, після чого обслуговування карки припиняється. Держатель повинен погасити всі види заборгованості перед Банком, в тому числі такі, що виникли протягом 30 днів з моменту повернення картки. Банк закриває картковий рахунок у строк не раніше 30 днів з дня припинення обслуговування картки.

Таким чином, існуюча по дебетній картці заборгованість в розмірі 335,91 грн. підлягала сплаті впродовж 30 днів після повернення картки банку, тобто до 13 грудня 2009 року, а внаслідок її неповернення - в банку виникло право на звернення до суду, яке він мав можливість реалізувати впродовж трьох років, тобто, в період з 13 листопада 2009 року до 13 грудня 2012 року.

Між тим, банк не використав своє право на своєчасне звернення до суду, натомість в лютому 2013 року здійснив іншу дію - переніс заборгованість у сумі 335,91 грн. з зарплатної картки відповідача №107049 на кредитну картку №669825, після чого почав нараховувати як проценти, так і комісію та штрафи, незважаючи на те, що зараховані внаслідок овердрафту кошти в сумі 335,91 грн. не мають статусу кредитних коштів, за користування якими передбачені відсотки та штрафні санкції.

При цьому судом вірно встановлено та не заперечується сторонами, що після погашення заборгованості по кредитній картці 06.07.2012 року, сама кредитна картка була фізично знищена у відділенні банку його працівником шляхом перерізу.

З анкети-заяви ОСОБА_4 на отримання кредитної картки вбачається, що погашення заборгованості по кредиту може проводитися шляхом внесення коштів на карту клієнта або шляхом списання коштів з дебетної картки. Аналогічні положення містяться в п. 5.2 Розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою» Умов та правил надання банківських послуг.

Натомість жодним документом не передбачена можливість перенесення заборгованості з зарплатної на кредитну картки та подальше нарахування відсотків, комісії та неустойки на вказану заборгованість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі вірно встановлених обставин справи та правильно застосованих норм матеріального права зроблено обґрунтований висновок про безпідставність заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилань на обставини, з якими процесуальне законодавство повязує підстави скасування чи зміни судового рішення.

Фактично апеляційна скарга вмотивована посиланнями на норми ЦК та ЦПК України та цитуванням Умов та правил надання банківських послуг, про те не містить посилань на відповідні нормативно-правові акти, якими передбачено право банку переводити заборгованість із зарплатної картки клієнта на його кредитну карту, а потім на такі кошти нараховувати відсотки та штрафні санкції.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду як постановленого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 5 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1