АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 червня 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 120 270 швейцарських франків 26 сантимів, посилаючись на те, що відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 11.03.2008 року № 048-2008-634 у сумі 120 270 швейцарських франків 26 сантимів, що складається із заборгованості по кредиту в сумі 113 907, 00 швейцарських франків, заборгованості по відсотках у сумі 6275,11 швейцарських франків, заборгованості по підвищених відсотках у сумі 88,15 швейцарських франків. Вирішено питання про судовий збір.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не взяв до уваги, що Банком на підтвердження своїх позовних вимог не надано належних доказів щодо розміру заборгованості, а саме первинні документи відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім цього, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що рішення суду мотивоване випискою по особовому рахунку, яка є фальшивою, та ґрунтується на недійсному (неукладеному) кредитному договорі. Суд в своєму рішенні посилався на загальні положення матеріального права без застосування спеціального законодавства, яке підлягало застосуванню до даних правовідносин.

Вказував на те, що Банком в порушенням вимог закону визначено розмір грошового зобов'язання в іноземній валюті, суму якого судом безпідставно стягнуто без зазначення в національній валюті - гривні.

Просив заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсними кредитний договір № 048-2008-634 від 11 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» та договір іпотеки від 11 березня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № 1875.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній та просив задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк», Банк), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 048-2008-634, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 140 840,00 швейцарських франків, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,95% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Сторони також погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору.

Пунктом 1.1.1. Договору передбачено, що за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 29,85% річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим Договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Нарахування та облік таких процентів кредитор здійснює відповідно до умов цього Договору, Додатків до нього та вимог чинного законодавства України.

Згідно пункту 1.1.2. Договору підвищена процентна ставка за користування кредитом не застосовується (а застосовується процентна ставка у розмірі 0,0001% річних), якщо погашення простроченої суми основного боргу позичальника відбулося протягом перших трьох календарних днів з дати виникнення такого прострочення. При цьому, якщо третій день цього строку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем такого строку застосування процентної ставки у розмірі 0,0001% річних визначається останній робочий день, що передує такому вихідному або святковому дню.

Строк кредитування за цим Договором становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по «10» березня 2038 року включно. Строки та терміни надання цього кредиту визначається умовами цього Договору (п. 1.2. Договору).

У пункті 2.4. Договору зазначено, що погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів.

Додатком № 1 до кредитного договору № 048-2008-634 від 11.03.2008 встановлено перелік та вартість супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов'язані з отриманням та обслуговуванням кредиту.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що кредитний договір є неукладеним та недійсним, оскільки в силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що кредитний договір визнаний недійсним у встановленому законом порядку, а тому зобов'язання за ним повинні виконуватись.

Як встановлено судом Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав кредитні кошти у сумі 140 840,00 швейцарських франків, що підтверджується випискою по особовому рахунку за 11.03.2008 (а.с. 39).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що Банк не мав права надавати кредит в іноземній валюті - швейцарських франках.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормами ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності порушень з боку позивача при видачі кредиту в іноземній валюті, оскільки Банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Пунктом 2.5. Договору кредиту визначено, що розмір щомісячного платежу встановлений в графіку погашення кредиту, що викладений у Додатку № 2 до даного Договору.

Позичальник зобов'язується здійснити останню плату щомісячного платежу (повністю повернути кредит та сплатити у повному обсязі проценти за користування кредитом) не пізніше 10 березня 2038 року.

ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед Банком.

10 липня 2009 року та 06 серпня 2009 року між сторонами укладено Додаткові угоди б/н до кредитного договору № 048-2008-634 від 11.03.2008, якими змінювався розмір плати за користування кредитом, а саме: з 10.07.2009 по 09.07.2010 встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 7,12% річних, з 10.07.2010 по 09.07.2015 - 11,72% річних, а починаючи з 10.07.2015 - 10,95% річних.

Додатком № 2 до кредитного договору № 048-2008-634 від 11.03.2008 в редакції Додаткової угоди б/н від 06.08.2009 встановлено графік платежів за кредитним договором.

Після укладення додаткових угоди та встановлення Графіку погашення чергових платежів за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов'язання, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Станом на 23.10.2014 ОСОБА_1 мав перед Банком прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2026,80 швейцарських франків та за відсотками, нарахованими за користування кредитними коштами у розмірі 5 505,34 швейцарських франків (а.с. 38, 44).

Посилання апелянта на те, що виписка Банку по особовому рахунку є фальшивим документом є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи виписка по особовому рахунку засвідчена належним чином, містить підпис уповноваженої особи Банку та скріплена печаткою.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 59 ЦПК України).

Разом з цим відповідач, посилаючись на те, що виписка по особовому рахунку є фальшивою, не зазначив докази на підтвердження своїх обґрунтувань, зокрема не надав вироку у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, яким встановлено обставини щодо фальшивості виписки по особовому рахунку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання.

За невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим Договором (п. 6.1. Договору).

У пункті 5.2.5. Договору кредиту сторони погодили, що відповідно до статей 525 та 611 Цивільного кодексу України у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 місяці, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим Договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що на став на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором - простроченням сплати чергових платежів Банк 23.10.2014 надіслав ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, яка отримана позивачем 07.11.2014, однак залишилася невиконаною (а.с. 44-45).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З огляду на вище викладене, судова колегія вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність у Банку права дострокової вимоги повернення кредиту.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що сума заборгованості, з якої виходив суд, не доведена позивачем.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, у відповідності до вищевказаних норм ОСОБА_1 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо відсутності заборгованості.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду щодо стягнення суми заборгованості необхідно здійснювати в іноземній валюті - швейцарських франках, та відхиляє з цього приводу доводи апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютним цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року по справі № 6-145цс14, яка у відповідності до вимог статті 360-7 ЦПК України має враховуватися судом загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року по справі № 6-1680цс15.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши відповідні правовідносини, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи, застосувавши положення ст. 525, 526, 610, 1049, 1050, 1054 ЦК України дійшов вірного висновку щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед Банком та розміру грошового зобов'язання.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Апеляційним судом під час розгляду справи не встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Підстав для виходу поза межі доводів апеляційної скарги судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, що за наслідками перегляду рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором апеляційний суд може визнати кредитний договір та іпотечний договір недійсними є необґрунтованими, оскільки такі договори не є предметом розгляду у даній справі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права з урахуванням доказів та заперечень, які надавалися сторонами у ході розгляду справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/11868/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6883/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.