Справа № 433/1171/17
Провадження №2/433/663/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017 року, Троїцький районний суд Луганської області в складі :

головуючого - судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Книшова О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області, про усунення перешкод у здійсненні права розпоряджання майном, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із дійсним позовом, в обґрунтування позовних вимог якого зазначила, що їй, ОСОБА_1, на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: вул.Східна, б. 97, смт Троїцьке Троїцького району Луганської області. У вказаному будинку зареєстрована та проживає колишня дружина її сина ОСОБА_3 ОСОБА_2. Вказане позбавляє її вільно розпоряджатись та володіти належним їй житловим будинком. Не зважаючи на те, що шлюб між її сином та ОСОБА_2 розірвано, остання в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації та виселитись з будинку. У звязку з цим позивач змушена звернутись до суду та просить усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: вул.Східна, 97, смт Троїцьке Троїцького району Луганської області, шляхом позбавлення права користування та виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, із вищевказаного житлового будинку, а також просила встановити порядок виконання рішення суду, вказавши реєстраційному органу на те, що дане рішення є підставою для зняття відповідним реєстраційним органом ОСОБА_2 з реєстрації.

В судове засідання сторони не зявились, причини неявки суду не повідомили.

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.2 ст.158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 13.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Троїцького районного нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_1 придбала житловий будинок за адресою: вул.Східна, б.97, смт Троїцьке Троїцького району Луганської області (а.с.9).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру правочинів №3089816 від 30.10.2006 року, зазначений вище договір купівлі-продажу був зареєстрований в реєстрі за №1676096 30.10.2006 року (а.с.10).

З копії будинкової книги будинку №98 на вул.Східна у смт Троїцьке вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані 5 осіб: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.11-15).

Згідно довідки №187 від 23 червня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.16).

Відповідно до копії рішення Троїцького районного суду Луганської області від 29.09.2016 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний (а.с.8)

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 379 - 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст.3 СК України особи, що проживають разом, мають взаємні права і обовязки та ведуть спільний побут визнаються членами сімї.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічних висновків дійшов ВСУ у правовій позиції у справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 р.

Відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таких самих висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 червня 2015 року у справі № 21-1438а15.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку, її син перебував у шлюбі з відповідачем, у звязку із чим остання була вселена до належного позивачу спірного житлового будинку, яка як власник цього майна надала право відповідачу користуватись ним. Після розірвання шлюбу з сином позивача, відповідач ОСОБА_2 продовжує проживати у спірному житловому будинку, крім того, членом сімї позивача та наймачем даного житла не являється, оскільки договору найму житла, з позивачем остання, відповідно до ст. 811 ЦК України, не укладала, а тому, на думку суду, в останньої відсутні правові підстави передбачені ч. 1 ст. 405 ЦК України, для користування належним позивачу ОСОБА_2 на праві власності будинком вул.Східна, б.97, смт Троїцьке, Луганська область. У звязку з чим суд приходить до висновків про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, так як користування будинком та проживання у ньому призводить до виникнення перешкод власника у розпоряджанні своєю власністю.

Разом з тим, твердеження відповідача ОСОБА_2 про те, що в будинку за адресою:вул.Східна, б. 97, смт Троїцьке Луганської області проживає її малолітня дитина, на думку суду не є підставою для відмови позивачу в задовленні позову, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства"»,- діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Так, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач ОСОБА_2В, будучи матірю малолітньої дитини, як вже зазначалось, не є наймачем житлового будинку №97 за адресою: вул.Східна, смт Троїцьке Троїцького району Луганської області, чи його власником, а тому твердження ОСОБА_2В, що вона не може бути позбавленя права користування вищевказаним будинком та виселена з такого є безпідстаним.

Згідно ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Таким чином, дане рішення є підставою для реєстраційного органу для зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 з реєстрації за місцем мешкання.

На підставі викладеного, ст.150, 156 ЖК України, ст. 15, 317, 319, 379-383, 391, 811 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 60, 212-215, 217 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області, про усунення перешкод у здійсненні права розпоряджання майном, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення задовольнити в повному обсязі.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул.Східна, б.97, смт Троїцьке Троїцького району Луганської області.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул.Східна, б.97, смт Троїцьке, Троїцького району Луганської області.

Дане рішення є підставою для реєстраційного органу для зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації за місцем мешкання за адресою: вул.Східна, б.97, смт Троїцьке, Троїцького району Луганської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через Троїцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.І.Суський

26.10.17