У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку до ОСОБА_3, товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки; за позовом ОСОБА_3 до Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,за касаційною скаргою Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України на рішення апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року Житомирський зональний відділ військової служби правопорядку звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18 листопада 2011 року з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем Volkswagen-70X02A, номерний знак НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок чого був пошкоджений належний військовій службі правопорядку автомобіль ВАЗ-2107, номерний знак НОМЕР_2. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 10 січня 2012 року № 3198матеріальний збиток, завданий внаслідок пошкодження даного транспортного засобу, становить 15 605 грн 63 коп.

За фактом ДТП співробітниками РВ УМВС України в Житомирській області здійснювалась перевірка та винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Проте зміст даної постанови містить інформацію про вчинення останнім адміністративного правопорушення.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 серпня 2012 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності закрите у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Ураховуючи викладене, позивачпросив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 15 605 грн 63 коп. на відшкодування майнової шкоди.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем ВАЗ-2107, номерний знак НОМЕР_2, та, виконуючи поворот ліворуч, зупинився на зустрічній смузі руху. Проте під час проведення перевірки обставин ДТП його діям не була надана належна правова оцінка.

Внаслідок ДТП належний йому автомобіль Volkswagen-70X02Aбув пошкоджений, матеріальний збиток становить 49 894 грн 40 коп.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути з Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку на його користь 49 894 грн 40 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 24 січня 2014 рокуклопотання ОСОБА_3 задоволено. Позови Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку та ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 4 червня 2014 рокупозов Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку задоволено, у позові ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку 15 605 грн 63 коп. на відшкодування майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку та позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Житомирського зонального відділу військової служби правопорядкуна користь ОСОБА_3 24 947 грн 20 коп. на відшкодування майнової шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку 7 802 грн 82 коп. на відшкодування майнової шкоди.У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Житомирський зональний відділ військової служби правопорядку просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку та відмову в позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ДТП сталась з вини останнього у результаті невиконання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку та ОСОБА_3, виходив із того, що у ДТП наявна вина обох водіїв у розмірі 50 %, кожного. При визначенні розміру відшкодування шкоди суд урахував надані сторонами висновки експертних автотоварознавчих досліджень від 27 грудня 2011 року № 277 та від 10 січня 2012 року № 3198.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 18 листопада 2012 року о 12 год. 05 хв. на 8 км автодороги Житомир - Могилів-Подільський сталась ДТП за участю автомобіля Volkswagen-70X02A, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, що належить Житомирському зональному відділу військової служби правопорядку.

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_4 на момент ДТП перебував у трудових відносинах із Житомирським зональним відділом військової служби правопорядку та працював на посаді старшого техніка.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як роз'яснив судам пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом із тим апеляційний суд на вказані положення закону уваги не звернув та не врахував, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини ОСОБА_4 у ДТП й у висновках експертних досліджень щодо обставин та механізму ДТП не зазначено про невідповідність дій водія ОСОБА_4 Правилам дорожнього руху України.

При цьому апеляційний суд не надав належної правової оцінки висновку спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Житомирській області від 6 червня 2012 року № 3/80, згідно з яким при заданому комплексі вихідних даних та у відповідності до наданих матеріалів справи з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням ДТП є невідповідність дій водія мікроавтобуса ОСОБА_3 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який перевищив у даних дорожніх умовах допустиму швидкість і мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом своєчасного екстреного гальмування (а.с. 104-106 т. 3).

Крім того, ч. 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом установлено, що постановою старшого державного автомобільного інспектора ВДАІ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області від 9 листопада 2012 року відмовлено у порушенні кримінальної справи за відсутністю в діях водія автомобіля Volkswagen-70X02A, номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України (а.с. 232 т. 2).

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 серпня 2014 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 8 т. 1).

Вказаною постановою суду встановлено, що водій транспортного засобу - автомобіля Volkswagen-70X02A, номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 перевищив установлену швидкість руху та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

У ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставинта яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не врахував, що матеріали справи не містять доказів наявності вини ОСОБА_4 у ДТП та дійшов передчасного висновку, що останній повинен нести відповідальність за шкоду, завдану у результаті ДТП, спільно з ОСОБА_3 у частці 50 %, тобто, що є вина обох водіїв і ця вина є рівною.

Також апеляційний суд не врахував, що згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції в ухвалі від 2 вересня 2015 року зазначив про необхідність з'ясування саме наведених вище фактичних обставин та їх правової оцінки. Проте суд таких обов'язкових висновків не виконав.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судоверішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик