Провадження № 2/742/811/17
Єдиний унікальний № 742/2501/16-ц
06 червня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Бездідько В.М., при секретарі Хотінь Ж.О., за участю представника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна , -
В С Т А Н О В И В :
В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем з 30.01.1993 року перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін 03.08.1995 року народилася донька ОСОБА_4. 16.09.1999 року ОСОБА_2 та членами її сім»ї, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було прийнято участь у приватизації квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_2. В період зареєстрованого шлюбу сторони за спільні кошти придбали житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами за адресою с. Ладан вул.. Удайська 4, який був зареєстрований на ім»я ОСОБА_3 Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати як чоловік та дружина, в зв»язку з чим після припинення спільного проживання позивачкою в судовому порядку було встановлено факт спільного проживання та визначено, щодо спільного майна фактичного подружжя відносяться транспортні засоби VОLKSWAGEN TRENSPORTER д.н. НОМЕР_1 та ЗАЗ 1102 д.н. НОМЕР_2
Оскільки на сьогоднішній день сторони не можуть вирішити питання про розподіл майна, яке є спільним сумісним майном, згідно ст. 60 СК України, а тому позивачка і вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. Позивачка та її представник не заперечують проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У звязку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.10, 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що сторони в період з 30.01.1993 року по 23.03.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 16.09.1999 року вбачається, що квартира АДРЕСА_3 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сім»ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5)
Згідно повідомлення КП «Прилуцьке МБТІ» № 398 від 14.03.2016 року вбачається, що право власності на будинок з належною частиною господарських будівель та споруд за адресою селище ОСОБА_5 по вул. Удайській 4 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі зв № 1122.
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року встановлено факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 01 січня 2004 року по червень 2015 року та визнано за ОСОБА_2 право влансоті на 1/2 частину транспортних засобів VОLKSWAGEN TRENSPORTER д.н. НОМЕР_1 та ЗАЗ 1102 д.н. НОМЕР_2
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому спірні: житловий будинок, квартира та транспортні засоби є спільною сумісною власністю сторін.
Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Як вже було встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, однак в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто спірна квартира, житловий будинок та транспортні засоби належать сторонам на праві спільної сумісної власності.
Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Як встановив суд об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі є квартира, житловий будинок та транспортні засоби. За взаємною згодою сторони вказане майно не розділили.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави, оскільки позивачку, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору.
Крім того частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
До витрат повязаних з розглядом справи належать: витрати на правову допомогу.
Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
З квитанції та розрахунку вбачається, що ОСОБА_2 згідно умов укладено з адвокатом ОСОБА_1 договору про надання правової допомоги сплачено 1344,80 грн.
Беручи до уваги вищевикладене, суд прийшов до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 витрати на провову допомогу в розмірі 1344,80 грн.
На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, керуючись ст. 57, 60 61, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна задовольнити.
Провести поділ майна в натурі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступним чином:
Виділити ОСОБА_2 наступні об»єкти:
Виділити ОСОБА_3 наступні об»єкти:
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1344 грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2441 грн. 34 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.М.Бездідько