Справа №581/146/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1013/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва ПАТ КБ «ПриватБанк») просило суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2007 року на загальну суму 26 057 грн. 28 коп., з яких: 2 996 грн. 50 коп. заборгованість за кредитом; 17 095 грн. 69 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4248 грн. 08 коп. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1 217 грн. 01 коп. штраф (процентна складова), а також судові витрати у справі в сумі 1 600 грн. 00 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що 30.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № б/н за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП 2010 256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору, таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг по картковому рахунку. Відповідно до п.1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан карткових рахунків та при здійсненні операції по картрахунках. Позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав шляхом надання останньому кредиту в розмірі, встановленому Договором, а відповідач, у порушення своїх зобовязань своєчасно не надавала Банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до Умов договору, у звязку з чим, станом на 31.01.2017 року утворилася заборгованість на загальну суму 26 057 грн. 28 коп. з яких: 2 996 грн. 50 коп. заборгованість за кредитом; 17 095 грн. 69 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 248 грн. 08 коп. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1 217 грн. 01 коп. штраф (процентна складова), які й просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі в сумі 1 600 грн. 00 коп.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 19.04.2017 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, по суті позову, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що згідно п.п.9.3, 9.12 Умов та правил надання банківських послуг карткові рахунки відкриті на невизначений термін. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, і , якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу про припинення договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Судом першої інстанції обставин щодо припинення договору не встановлено і при цьому суд дійшов безпідставного висновку про те, що строк дії договору між сторонами дорівнює строку дії картки, що на його думку є помилковим. Аналізуючи умови Кредитного договору визначені сторонами слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобовязання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, про що наголошує і ст.536 ЦК України. У даному випадку право відносини між сторонами не припинилися, що не позбавляє банк права нараховувати заборгованість згідно договору та отримати такі суми. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, зобовязання залишилося невиконаним, а тому проценти підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності по кожному платежу. Крім того, у відповідності до ч.3 ст.549 ЦК України стягненню підлягає пеня. Також зазначає, що розрахунок наданий банком ніяким чином відповідачем не спростований, так само й не надано власного розрахунку та не заявлена експертиза з питань правильності визначення суми заборгованості. Таким чином, на його думку, суд першої інстанції дійшов передчасно висновку щодо відмови в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Сторони в судове засідання не зявилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Вирішуючи спір та відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримала кредит шляхом використання платіжної картки, строк дії якої закінчився 31.05.2011 року, а тому, визнавши наявність заборгованості перед банком, врахував заяву відповідача про застосування строків позовної давності та відмовив у позові.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції який ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема припинення зобовязання, сплата неустойки, що передбачено ст. ст. 549, 611 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в установлений строком відповідно до вказівок, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність, згідно ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як вбачається з цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 30.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, шляхом оформлення заяви позичальника, підписаної відповідачем, був укладений кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості. (а.с.11), із строком дії кредитного ліміту відповідно строку дії картки. Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Під час судового розгляду місцевим судом банком не надано доказів того, що відповідачем при укладені кредитного договору були підписані Умови та Правила надання банківських послуг у звязку з чим суд помилково визнав їх складовою укладеного з відповідачем кредитного договору.

Згідно представлених банком Умов та Правил надання банківських послуг в п.3.1 розділу 111 Умови обслуговування визначено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає йому картки, їх вид і строк дії визначається у заяві та в Памятці клієнта, з підписанням яких клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі «відмітка банка» заяви.

З інформації, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що строк дії виданої ОСОБА_3 платіжної картки № 5457 0829 5723 2692 до 31.05.2011 року (а.с.58).

Останній платіж на погашення заборгованості за кредитом за вказаним картковим рахунком ОСОБА_3 було вчинено 08.04.2009 року (а.с.7-10, 55-58).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Застосовуючи строк позовної давності по заяві сторони, як це передбачено у п.4 ст.267 ЦК України, суд першої інстанції вірно виходив з того, що на час звернення банку до суду 21.02.2017р. строк позовної давності сплинув, оскільки термін дії картки закінчився 31.05.2011р. і ці обставини дають підстави для відмови у позові.

З розрахунку, наданого банком вбачається, що станом на 31.01.2017 року внаслідок невиконання кредитних зобовязань, заборгованість ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором склала 26 057 грн. 28 коп., з яких: 2 996 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом, 17 095 грн. 69 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом. Щодо нарахування банком неустойки: 4 248 грн. 08 коп. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1217 грн. 01 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.7-10), то підписана відповідачем заява клієнта не передбачає домовленості між нею та банком про застосування до неї такого виду забезпечення належного виконання зобовязання у разі порушення строків повернення кредиту та сплати процентів, як цього вимагає ч.2 ст. 546 ЦК України.

Визначена судом першої інстанції сума заборгованості з урахуванням сум пені та штрафів є зайво врахованою.

Але допущені помилкові висновки місцевого суду з приводу того, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою укладеного з відповідачем кредитного договору та встановлення розміру заборгованості з рахуванням нарахованих банком сум пені та штрафів не вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: