У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 борг в сумі 127 913,09 грн., з яких 127 400 грн. суми позичених коштів та 513,09 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1279,00 грн.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник відповідача вказує на його незаконність, оскільки судом неповно зясовано обставини справи, а висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не дотримано принципу змагальності та рівності сторін, оскільки відповідача позбавлено права на правову допомогу, так як розгляд справи було проведено без участі його представника.

Судом не враховано, що договір позики укладено не з позивачами, а з ОСОБА_5, який помер 29 грудня 2016 року та не перевірено чи входить до складу спадкового майна право вимоги за розпискою та чи позивачі є належними спадкоємцями, які прийняли спадщину.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

В судове засідання відповідач та його представник не з'явились, належних доказів про поважність причин неявки в судове засідання не подали, а тому колегія суддів визнала їх неявку неповажною і вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_5 та відповідачем було укладено договір позики, а тому ОСОБА_1 порушивши умови вказаного договору, зобов'язаний повернути суму позики позивачам, які є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2015 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США, які зобовязався повернути протягом до 01 березня 2016 року, на підтвердження чого 21 грудня 2015 року відповідачем було видано відповідну письмову розписку (а. с. 14).

29 грудня 2015 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ №182600 від 30 грудня 2015 року (а. с. 15). Після його смерті відкрилася спадщина.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі є належними спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті позичальника та про те, що вимоги за розпискою не входять до складу спадкового майна на увагу не заслуговують та спростовуються слідуючим.

Згідно із ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для задоволення вимоги про стягнення коштів з боржника.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2962цс16 від 22 березня 2017 року, і яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Вбачається, що після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа № 58672654 (а.с. 16). Спадщину в строки, передбачені ст. 1270 ЦК України, прийняли дружина померлого ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3, ОСОБА_4, у зв'язку із чим позивач ОСОБА_2 направила відповідачу письмову вимогу від 09 березня 2016 року про повернення боргу (а. с. 21).

Відповідачем, всупереч вимог ст.10,60 ЦПК України, не надано належних доказів повернення ним вказаних коштів та не надано будь-яких доказів того, що позивачі є неналежними спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :