АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/137/17 Справа № 194/1703/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Корягін В. О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Дніпро

08 червня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

на заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2014 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01.11.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством Комерційний Банк "Надра" назву змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Надра" та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 8/2007/840-к/1631-Пр про надання кредиту у сумі 400000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 18,00 % річних та щомісячної плати за управління кредитом у розмірі 0,42% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом, визначеного у п. 1.1 Кредитного договору, строк погашення 20.10.2016 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01.11.2006 р. було укладено договори поруки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Відповідачі порушили умови кредитного договору і станом на 28.02.2014 р. заборгованість складає 48447,06 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 28657,01 грн., заборгованість за відсотками 10096,43 грн., комісія 3507,32 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 2186,30 грн., штраф 4000,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 48447,06 грн., та понесені по справі судові витрати: судовий збір у розмірі 484,47 грн. (а.с.10-11).

Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 8/2006/980-К/1420-ПР від 01.11.2006 року станом на 28.02.2014 року у сумі 48447 грн. 06 коп., з яких: заборгованість за сумою кредиту 28657 грн. 01 коп., заборгованість за відсотками 10096 грн. 43 коп., комісія 3507 грн. 32 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 2186 грн. 30 коп., штраф 4000 грн. 00 коп.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.34-36).

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просять скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.111-114).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати в частині солідарного стягнення з відповідачів суми штрафу, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а в частині визначення порядку стягнення суми боргу - змінити, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції було встановлено, що 01 листопада 2011 року між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 8/2006/980-К/1420-ПР про надання строкового кредиту у сумі 40000,00 грн., зі строком повернення до 20.10.2016 року, зі сплатою за користування кредитом 18% річних, та щомісячної плати за управління кредитом у розмірі 0,42% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією договору.

Відповідно до п. 1.3.1 Договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 18 % річних.

Згідно п. 1.3.2 Договору плата за управління кредитом сплачується щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,42% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом.

Згідно п. 5.1 Договору у разі прострочення позичальником строку сплати платежу, а також у випадку прострочення терміну виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 5.2 Договору у разі порушення вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеного п. 1.1 цього Договору, за кожний випадок.

В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_3 не повертає кредит позивачу в строки, визначені в п.3.3.3 Договору, а також не сплачує відсотки за користування кредитом, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, загальна сума якої станом на 28.02.2014 року складає 48447,06 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 28657,01 грн., заборгованість за відсотками 10096,43 грн., комісія 3507,32 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 2186,30 грн., штраф 4000,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 8/2006/980-К/1420-ПР від 01.11.2006 року

01.11.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки, що підтверджується копією договору, відповідно до п.п. 1.1,1.2,1.3,1.4,2.1,2.2,3.1 якого відповідач ОСОБА_4 зобов'язався перед позивачем відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_3 всіх її зобов'язань перед Банком в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 8/2006/980-К/1420-ПР від 01.11.2006 року, в тому ж обсязі, що і відповідач ОСОБА_3, зокрема, за повернення основної суми боргу, відсотків за користування кредитом, за сплату пені та можливих санкцій. Відповідальність позичальника і поручителя є солідарною.

01.11.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки, що підтверджується копією договору, відповідно до п.п. 1.1,1.2,1.3,1.4,2.1,2.2,3.1 якого відповідач ОСОБА_5 зобов'язався перед позивачем відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_3 всіх її зобов'язань перед Банком в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 8/2006/980-К/1420-ПР від 01.11.2006 року, в тому ж обсязі, що і відповідач ОСОБА_3, зокрема, за повернення основної суми боргу, відсотків за користування кредитом, за сплату пені та можливих санкцій. Відповідальність позичальника і поручителя є солідарною.

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції, виходив з того, що відповідачі належним чином не виконували свої зобов'язання у зв'язку із чим станом на 28.02.2014 року виникла заборгованість, яка становить 48447,06 грн., і яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Вказані висновки суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії та пені відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону та змісту договорів.

Так, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зі справи вбачається, що 01 листопада 2011 року між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 8/2006/980-К/1420-ПР про надання строкового кредиту у сумі 40000,00 грн., зі строком повернення до 20.10.2016 року, зі сплатою за користування кредитом 18% річних, та щомісячної плати за управління кредитом у розмірі 0,42% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом, на виконання якого відповідач отримав кредитні кошти в порядку та на умовах, передбачених договором. Проте, зобов'язання належним чином відповідач не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість сума якої узгоджується з розрахунком та умовами договору.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01.11.2006 р. було укладено договори поруки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір та договори поруки є правомірними, оскільки їх недійсність законом прямо не встановлена та судом вони недійсними не визнані, а тому повинні виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самих договорів.

Також, за змістом ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов'язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом, відсотками, комісії та пені.

Підстав для застосування позовної давності, зменшення суми пені, припинення поруки - немає.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду про стягнення з відповідачів суми штрафу у розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеного п. 1.1 цього Договору за кожний випадок порушення вимог, зазначених у п. п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 Договору.

З матеріалів справи не вбачається що боржником було допущено порушення, вказані у п. п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 Договору, а отже нарахування штрафу з цих підстав є необґрунтованим.

Крім того, як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконаного обов'язку новим, або у приєднані до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладання на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів слід відмовити.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 штрафу в сумі 4 000,00 грн., з ухваленням в цій частині рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, з вищезазначених відстав.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині визначення порядку стягнення суми боргу.

Так, статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбаченого іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Відповідно до пункту 1.2 договорів поруки, укладених окремо 01.11.2006 р. між банком та поручителями ОСОБА_4 і ОСОБА_5, позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники кожен окремо.

Висновки суду першої інстанцій про наявність безумовних підстав для солідарного стягнення з поручителів суми заборгованості за кредитним договором у цьому разі не узгоджується з вимогами ст.. 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ст.. 554 ЦК України відсутні.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного суду України, що була викладена в постанові від 01.07.2015 р. справа № 6-745цс15

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо зміни рішення суду в частині визначення порядку стягнення суми боргу за кредитом, відсотками, комісії та пені станом на 28.02.2014 року в сумі 44 447 грн. 06 коп., з яких: заборгованість за сумою кредиту 28657 грн. 01 коп., заборгованість за відсотками 10096 грн. 43 коп., комісія 3507 грн. 32 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 2186 грн. 30 коп..

В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, щодо незгоди із нарахованою сумою заборгованості, яка стягнута судом 1 інстанції з відповідачів на корить банку, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, відповідачі, в порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не спростували розмір заборгованості. Жодних доказів про її розмір суду не надали, а розрахунок, наданий позивачем, не спростували.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянтів щодо подвійного стягнення заборгованості за рішенням суду й за виконавчим написом нотаріуса, оскільки виконавчим написом було звернуто стягнення на майно, а питання про стягнення заборгованості не вирішувалося.

Посилання апелянтів в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції не повідомив їх належним чином про день та час розгляду справи, тим самим позбавив можливості надати необхідні докази по справі, колегія судді не приймає до уваги, оскільки докази на підтвердження своїх заперечень не були прикладені заявниками ні до заяви, ні до апеляційної скарги, а тому таке твердження не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апелянтів, приведені в апеляційній скарзі є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії та пені з відповідачів відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його в цій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 штрафу в сумі 4 000,00 грн. - скасувати.

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення штрафу в сумі 4 000, 00 грн. - відмовити.

Заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року в частині визначення порядку стягнення суми боргу солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором - змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 8/2006/980-К/1420-ПР від 01.11.2006 року станом на 28.02.2014 року у сумі 44 447 грн. 06 коп., з яких: заборгованість за сумою кредиту 28657 грн. 01 коп., заборгованість за відсотками 10096 грн. 43 коп., комісія 3507 грн. 32 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 2186 грн. 30 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 8/2006/980-К/1420-ПР від 01.11.2006 року станом на 28.02.2014 року у сумі 44 447 грн. 06 коп., з яких: заборгованість за сумою кредиту 28657 грн. 01 коп., заборгованість за відсотками 10096 грн. 43 коп., комісія 3507 грн. 32 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 2186 грн. 30 коп.

В іншій частині заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: