Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1059/17
Провадження №: 2/332/593/17
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого суддіСінєльнік Р.В.
при секретаріВасильченко Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що будинок АДРЕСА_1 є приватною власністю та згідно із реєстраціними повсвідченнями Запорізького бюро технічної інвентаризації від 13 січня 1992 року 1/2 частина будинку належить ОСОБА_3 та 1/2 частина ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.В зазначеному вище будинку зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4.Однак, ОСОБА_4 взагалі ніколи не мешкала в будинку. Ніякого майна, а ні особистих речей відповідача у будинку АДРЕСА_1, немає. Позивач просить в позові усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що в матеріалах справи є відповідна заява.
Відповідачі в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, але він був належним чином повідомлен через засоби масової інформації про час і місце розгляду справи.
У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що будинок АДРЕСА_1 є приватною власністю та згідно із реєстраціними повсвідченнями Запорізького бюро технічної інвентаризації від 13 січня 1992 року 1/2 частина будинку належить ОСОБА_3 (а.с.8) та 1/2 частина ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с.11).В зазначеному вище будинку зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.13).Однак, ОСОБА_4 взагалі ніколи не мешкала в будинку. Ніякого майна, а ні особистих речей відповідача у будинку АДРЕСА_1, немає.
Реєстрація ОСОБА_4 в домоволодінні має формальний характер, але порушує права позивача щодо вільного розпорядження своєю власністю, більш того, змушує витрачати особисті кошти на утримання будинку за особу, яка не проживає в ньому.
Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частинами 1 та 2 ст. 317 ЦК України закріплений зміст права власності, а саме власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.
Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили у тому числі про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову, оскільки відповідач не проживає в будинку понад один рік, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного будинку.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимогиОСОБА_3 -задовольнити.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Р.В.Сінєльнік