Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/384/17 Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
Провадження № 22-ц/778/3288/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

ОСОБА_2

секретар: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 оборони України на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 оборони України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 27 листопада 1962р. до 26 квітня 1982р. він проходив військову службу в Збройних силах. Під час проходження служби в 1966-1967р.р. він отримав важке переохолодження, що в подальшому призвело до розвитку хронічної хвороби нирок 5 ст., хронічного дифузного гломерулонефриту, артеріальної гіпертензії, анемії, ангіопії сітківки обох очей. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 496521 від 10 січня 2014р. внаслідок зазначеної травми (переохолодження), повязаної з виконанням обовязків військової служби, йому встановлено 1 групу інвалідності безстроково. Вказаним ушкодженням здоровя йому завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних життєвих звязків, позбавленні можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійних болях та спазмах, перенесених стражданнях. Він не може вільно пересуватися, відчуває сильний біль, страждає на безсоння, змушений витрачати кошти на відновлення здоровя. Враховуючи ці обставини, просив суд стягнути з відповідача 100 000 грн. на відшкодування спричиненої йому моральної шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 оборони України на користь ОСОБА_4 100 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_4, отримавши судову повістки 28.07.2017р., в судове засідання апеляційного суду 26 жовтня 2017р. не з»явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надав, про причини своєї неявки та неявки свого представника апеляційний суд не повідомив. Тому колегія у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянула справу за відсутності позивача.

В судовому засіданні апеляційного суду 26 жовтня 2017р. представник ОСОБА_3 оборони ОСОБА_5 наполягав на задоволенні апеляційної скарги за викладеними у ній обставинами та підставами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 оборони України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4у цій справі, суд першої інстанції виходив із того, що йомувстановлена перша група інвалідності, що є наслідком отримання захворювань через переохолодження, яке він зазнав під час проходження військової служби, тому має право на відшкодування моральної шкоди, яку має відшкодувати ОСОБА_3 оборони України.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції повністю не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Встановлено, що з 27.11.1962р. до 26.04.1982р. ОСОБА_4 проходив військову службу у Збройних силах СРСР, під час якої отримав важке переохолодження, що призвело до виникнення захворювань, які в подальшому прогресували.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у нефрологічному відділенні ЗОКБ з приводу хронічного захворювання нирок та потребує тричі на тиждень проведення гемодіалізу, що підтверджується виписками з історій хвороб ( а.с. 9-17).

За результатами огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії від 05 сі-

чня 1998 року ОСОБА_4вперше була встановлена безстроково другу групу інвалідності

через «загальне захворювання», що підтверджується листом КУ «ОЦМСЕК» ЗОР ( а.с. 44).

04 вересня 2008р. на підставі постанови 15 військово-лікарської комісії Південного оперативного командування № 288 від 27 березня 2001р. причина інвалідності змінена на захворювання, пов»язане з проходженням військової служби, підтверджена друга група інвалідності безстроково.

24 січня 2013р. у зв»язку з погіршенням стану здоров»я позивачу встановлена І група інвалідності, підгрупа Б, внаслідок захворювання, пов»язаного з проходженням військової служби безстроково.

Згідно висновку МСЕК від 10 січня 2014р. позивачеві встановлено І групу інвалідності у зв»язку з травмою (переохолодженням), пов»язаною з виконанням обов»язку військової служби ( а.с. 16).

Саме ці обставини, на думку суду, свідчили про спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров»я під час проходження військової служби, а розмір у сумі 100 000 грн. на її відшкодування за рахунок відповідача суд визначив з огляду на подальше погіршення стану його здоров»я із наступним встановленням другої, а згодом І групи інвалідності.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її

завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди у будь-якому розмірі ще не породжує обовязку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши субєкта такої відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності ОСОБА_3 оборони України, чи наявний причинний звязок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

При цьому, ОСОБА_3 оборони України доводило у суді першої інстанції відсутність своєї вини та неналежності як відповідача у цій справі, але суд першої інстанції на це належної уваги не звернув.

Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Так, військова служба повязана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, та в такий спосіб їх моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Поза увагою суду першої інстанції залишились положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобовязані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоровя. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоровя в порядку, встановленому ОСОБА_3 оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При вищевикладених обставинах, позивачем у матеріали цієї справи не було надано суду першої інстанції належних і допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі за рішенням суду, враховуючи вказані вище встановлені судом фактичні обставини цієї справи.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача у цій справі у повному обсязі.

За таких обставин, доводи відповідача ОСОБА_3 оборони України, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 оборони України слід задовольнити; рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2017 рокуу цій справі слід скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 оборони України про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовити.

Позивач ОСОБА_4 (виписка з акту огляду медико-соціальної експертної комісії - копія) звільнений в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у цій справі як інвалід І групи, у тому числі, він був звільнений від його сплати за подачу вищезазначеного позову до суду першої інстанції.

У звязку із чим, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення апеляційної скарги відповідача в особі ОСОБА_3 оборони України, апеляційним судом у цій справі судові витрати ОСОБА_3 оборони України, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 704 грн., сплаченого при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду (а.с. 94), слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 оборони України задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 оборони України про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовити.

Судові витрати ОСОБА_3 оборони України (), повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 704 грн. компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_6