Провадження № 2/470/265/17
Справа № 470/622/17
07 листопада 2017 року смт. Березнегувате
Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого: судді Орлової С.Ф.,
при секретарі Михалюк С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок,
17 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначила, що 24 березня 2000 року придбала у неї житловий будинок № 100 по вул.Шкільна в с.Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області. Договір купівлі продажу квартири було зареєстровано універсальною товарною біржею «Ріко Альянс» за № 5-41, а в подальшому право власності було зареєстровано за нею Березнегуватською філією Миколаївського МБТІ. Після придбання будинку вона разом з сім'єю постійно проживала у ньому. З метою відчуження будинку вона звернулася до нотаріуса, однак останнім не визнається її право власності через відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі продажу. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на будинок № 100 по вул.Шкільній в с. Маліївка Миколаївської області.
Позивачка в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, а відповідач не зявилась в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.
З матеріалів справи убачається, що 24 березня 2000 року між сторонами було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрований того ж дня на Універсальній біржі «Ріко - Альянс» в «Журналі реєстрації біржових угод» за № 5-41, за яким позивачка купила у відповідачки житловий будинок з надвірними будівлями за №100 по вул.Шкільна в с.Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області, житловою площею 34,9 кв.м. позначеного на плані літерою А, який складається з сіней-а, кухні Б, сараїв В,Д., вбиральні Г, погреба Е, огорожі № 1,2,4,5, споруд № 3 (а.с.6). В подальшому у березні 2000 року Березнегуватською філією міжміського бюро технічної інвентаризації за позивачкою було зареєстровано право власності на житловий будинок за № 84 (а.с.7).
13 жовтня 2017 року позивачці було відмовлено у оформленні договору купівлі продажу належного їй на праві власності будинку,через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу (а.с.8). Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
За змістом ст. ст.128, 153 ЦК УРСР(1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року , зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно реєстрація Березнегуватським міжміським бюро технічної інвентаризації за позивачкою права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на березень 2000 року не суперечила чинному законодавству.
Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
З матеріалів справи слідує, що покупець ОСОБА_1 повністю виконала умови договору купівлі-продажу житлового будинку, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований в МБТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом недійсною не визнавалася. Отже, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» набула право власності на будинок у порядку, що існував на час його придбання і правомірно володіє ним, в такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може заявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності. Оскільки приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 фактично не визнається право власності позивача на належний їй будинок, який набуто нею у порядку передбаченому діючим на той час законодавством, її позовні вимоги є законним та обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за №100 по вул.Шкільна в с.Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області, загальною площею 45.9 кв.м., житловою площею 34.9 кв.м. позначеного на плані літерою А, який складається з сіней-літ.а, кухні літ.Б, сараїв літ.В,Д., вбиральні літ.Г, погреба літ.Е, огорожі № 1,2,4,5, споруд № 3,1.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.Ф.Орлова