АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3077/17 Справа № 199/6438/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що його мати, ОСОБА_4, з 29.10.1993 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, який помер 24.11.2012 року. За свого життя ОСОБА_5 склав на ОСОБА_4 заповіт, яким заповідав їй все своє майно. 08 лютого 2016 року ОСОБА_4 померла. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті померлої ОСОБА_4 Із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно позивач звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки мати позивача, ОСОБА_4, за своє життя хоч і виявила бажання прийняти спадщину, проте пропустила строки для її прийняття після померлого ОСОБА_5, а отже спадщину не прийняла. Тому позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 та після смерті ОСОБА_5 на 33/100 частини домоволодіння по вул. Фруктовій, 1 у м. Дніпро.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення його позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з 29.10.1993 року ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 29.10.1993 року (а.с. 9).

24.11.2012 року ОСОБА_5 помер, після смерті якого відкрилася спадщина на 33/100 домоволодіння по вул. Фруктовій, 1 у м. Дніпро (а.с. 10). На момент смерті ОСОБА_5 мешкав та був зареєстрований за вказаною адресою.

Спадкоємцем за заповітом після померлого ОСОБА_5 була його дружина, ОСОБА_4, яка на день смерті чоловіка була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Будьонного) 41 кв. 47, відповідно до копії довідки КП «ЖЕП №22» від 08.09.2016 року (а.с. 20).

Судом першої інстанції також встановлено, що 26 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого 24.11.2012 року ОСОБА_5, в якій зазначила, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після померлого чоловіка (а.с. 60).

Встановлено, що із заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_4 до суду не зверталася; спадщину після померлого ОСОБА_5, у передбаченому діючим законодавством порядку, не прийняла.

Окрім ОСОБА_4, спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_5 є його син - відповідач ОСОБА_3, який вчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався; на час смерті спадкодавця ОСОБА_5 відповідач за адресою місця реєстрації батька зареєстрований не був; викладені факти підтверджуються письмовими матеріалами справи та визнані особисто відповідачем у судовому засіданні, що стверджується журналом та звукозаписом процесу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла 08.02.2016 року, що стверджується копією відповідного свідоцтва.

Позивач протягом шести місяців звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщина після смерті своєї матері ОСОБА_4 Постановою Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 03.09.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно в порядку спадкування після смерті матері, в зв»язку з пропущенням ОСОБА_4 строку для подачі заяви про прийняття спадщини її померлого чоловіка - ОСОБА_5 Викладене стверджується копією спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_4 (а.с. 32 50).

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщина) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) , до інших осіб ( спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлений 6-місячний строк, який починається з моменту відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Як розяснено у п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК ). Проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно ( стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) на виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна.

Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_5 була зареєстрована проживаючою за іншою адресою, ніж спадкодавець, пропустила шестимісячний строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5; приймаючи до уваги, що позивач не є спадкоємцем ОСОБА_5 ні за законом, ні за заповітом, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 та після смерті ОСОБА_5 на 33/100 частини домоволодіння по вул. Фруктовій, 1 у м. Дніпро.

Посилання апелянта на те, що його мати ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не може бути прийнято до уваги, оскільки згідно копії паспорта ОСОБА_4 та довідки КП «ЖЕП №22» від 08.09.2016 року, остання на день смерті чоловіка була зареєстрована за іншою адресою, ніж спадкодавець (а.с. 19, 20).

Крім того, ОСОБА_3 не є належним відповідачем, оскільки спадщину після смерті свого батька не прийняв, що визнано відповідачем у судовому засіданні та стверджується матеріалами справи.

Питання про залучення до участі у справі відповідної територіальної громади місцевим судом не вирішувалось, відповідні клопотання учасниками процесу не заявлялись, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання районного суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з іншим позовом, до належного відповідача, зокрема, про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини останнього.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи положення ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді