Справа № 363/311/17 Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/2755/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 15.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Березовенко Р.В.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Київській області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом, в якому просила визнати незаконним її звільнення з посади оператора комп»ютерного набору Вишгородської районної державної нотаріальної контори, скасувати наказ Головного територіального управління юстиції в Київській області №2233/3 від 26 грудня 2016 року щодо її звільнення з посади оператора комп»ютерного набору Вишгородської районної державної нотаріальної контори та поновити її, ОСОБА_2, на посаді оператора комп»ютерного набору Вишгородської районної державної нотаріальної контори з 26 грудня 2016 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що наказом Головного територіального управління юстиції в Київській області в 2013 році її було призначено на посаду оператора компютерного набору Вишгородської районної державної нотаріальної контори.

Наказом Головного територіального управління юстиції в Київській області за №2233/3 від 26 грудня 2016 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи в зв»язку із закінченням строку трудового договору.

Разом з тим, звільнення, на думку позивача, є незаконним, оскільки на час звільнення вона перебувала та перебуває зараз у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, більш того, є одинокою матірю, а тому згідно вимог ч.3 ст.184 КЗпП України не могла бути звільнена за п. 2 ст. 36 цього Кодексу.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 з посади оператора компютерного набору Вишгородської районної державної нотаріальної контори.

Скасовано наказ Головного територіального управління юстиції в Київській області №2233/3 від 26 грудня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади оператора компютерного набору Вишгородської районної державної нотаріальної контори.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді оператора комп»ютерного набору Вишгородської районної державної нотаріальної контори з 26 грудня 2016 року та допущено негайне виконання судового рішення.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_3 територіальне управління юстиції у Київській області подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Головного управління юстиції у Київській області №1285/3 від 28 жовтня 2013 року (а.с.42) ОСОБА_2 призначена на посаду оператора комп»ютерного набору Вишгородської державної нотаріальної контори за строковим трудовим договором з 29 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

Наказом Головного управління юстиції у Київській області №1583/3 від 30 грудня 2013 року (а.с.43-45) ОСОБА_2 звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Наказом №19/3 від 11 січня 2014 року ОСОБА_2 призначено на посаду оператора комп»ютерного набору Вишгородської районної державної нотаріальної контори з 8 січня по 31 грудня 2014 року (а.с.47).

Наказом Головного управління юстиції у Київській області №1489/3 від 17 грудня 2014 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП (а.с.50-52).

Наказом Головного управління юстиції у Київській області №7/3 від 6 січня 2015 року (а.с.54-55) ОСОБА_2 призначено на посаду оператора комп»ютерного набору Вишгородської районної державної нотаріальної контори з 2 січня по 31 грудня 2015 року.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області № 135/4 від 18 лютого 2015 року ОСОБА_2 надано відпустку у зв»язку з вагітністю та пологами з 16 лютого 2015 року по 21 червня 2015 року (а.с.57).

15 квітня 2015 року у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серії 1-ОК №299237 (а.с.59).

Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області №2081/3 від 28 грудня 2015 року (а.с.61-65) ОСОБА_2 звільнено 31 грудня 2015 року із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області № 4/3 від 04 січня 2016 року (а.с.67-71) ОСОБА_2 призначено на посаду оператора комп»ютерного набору Вишгородської районної державної нотаріальної контори з 02 січня по 31 грудня 2016 року.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області №241/4 від 21 березня 2016 року (а.с.3) ОСОБА_2 надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22 березня 2016 року по 15 квітня 2018 року.

Наказом №2233/3 від 26 грудня 2016 року (а.с.78-85) ОСОБА_2 звільнено з посади оператора компютерного набору Вишгородської районної державної нотаріальної контори в звязку із закінченням строку дії трудового договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей до трьох років (до шести років частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов»язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком у цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов»язковим працевлаштуванням (ч.3 ст.184 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов»язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад за станом здоров»я). Передбачені частиною третьою статті 184 КЗпП гарантії поширюються і на випадки звільнення у зв»язку з закінченням строку договору зазначених працівників, коли вони були прийняті на сезонні роботи.

Таким чином, ч.3 ст.184 КЗпП України встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема, жінки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та передбачено обов»язкове працевлаштування у випадках її звільнення після закінчення строкового трудового договору.

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні 26 грудня 2016 року ОСОБА_2, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не було запропоновано іншу роботу в цій же установі, що не заперечувалося самим відповідачем, натомість 17 січня 2017 року позивач отримала від відповідача листа з повідомленням про звільнення із займаної посади 31 грудня 2016 року у зв»язку з закінченням строку трудового договору (а.с.8).

Разом з тим, невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов»язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої статті 232 КЗпП обов»язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі. Оскільки згідно зі статтею 235 зазначеного Кодексу підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав, то у разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов»язків по працевлаштуванню звільненого працівника за пунктом 2 статті 36 КЗпП, зокрема, жінки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років, за заявою такої особи може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов»язання по працевлаштуванню (постанова Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року по справі № 21-303а13).

Оскільки судом першої інстанції не враховано те, що невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов»язків по працевлаштуванню звільненого працівника за пунктом 2 статті 36 КЗпП є підставою для звернення працівника до суду з позовом про виконання зобов»язання по працевлаштуванню, а не з позовом про поновлення на роботі, рішення суду про задоволення вимог ОСОБА_2 та поновлення її на роботі є таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Київській області - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 березня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: