Провадження №2/760/3401/17
Справа №760/5154/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

при секретарі Гаєвській С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовом до суду, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача заробітну плату за час відпустки з 14.06.2016 року по 24.06.2016 року в сумі 5107,10 грн., середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні - 394950,45 грн., а також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.06.2016 по 11.01.2017 року в розмірі 226185,0 грн., та середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі з 12.01.2017 року 23.05.2017 року в розмірі 146355,0 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до наказу від 21.06.2016р. №186-к позивачка була звільнена з посади головного бухгалтера ДП «КБ «Артилерійське озброєння» на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України за ініціативою власника або уповноваженого органу.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.01.2017 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 було поновлено на посаді головного бухгалтера Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння».

Наказом № 62-к від 27.02.2017 року скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера ДП «КБ «Артилерійське озброєння» з 22.06.2016 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера ДП «КБ «Артилерійське озброєння» з 22.06.2016 року. Крім цього, головному бухгалтеру ДП «КБ «Артилерійське озброєння» ОСОБА_1 приступити до виконання обов'язків головного бухгалтера з 28.02.2017 року.

Наказом № 167-к від 10.06.2016 року позивачу було надано 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки з 14.06.2016 року по 24.06.2016 року. Позивачу не виплачено заробітну плату за час щорічної відпустки в розмірі 5107,10 грн.

Відповідачем не було прийнято рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні без законної підстави та затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

В судовому засіданні позивач вимоги викладені у позовній заяві підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та зазначив, що рішенням суду від 11.01.2017 року позивач була поновлена на роботі. Позивач подала позов тільки про поновлення на роботі, та в порушенням вимог ч.2 ст.235 КЗпП України не наполягала на прийняття рішення про оплату вимушеного прогулу. На підставі рішення суду 27.02.2017 року наказом № 62-к позивача поновлено на роботі. Просив вирішити питання компенсації ОСОБА_1 належних платежів та зазначив, що наказ № 167-к від 10.06.2016 року «Про надання відпустки головному бухгалтеру ОСОБА_1.» скасовано наказом від 14.06.2016 року № 174-к. При звільненні позивачу було виплачено заробітну плату та оплачено листок непрацездатності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 21.06.2016р.№ 186-к позивачка була звільнена з посади головного бухгалтера ДП «КБ «Артилерійське озброєння» на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України за ініціативою власника або уповноваженого органу.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.01.2017 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 було поновлено на посаді головного бухгалтера Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння».

Питання про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом не вирішувалось.

Наказом № 62-к від 27.02.2017 року скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера ДП «КБ «Артилерійське озброєння» з 22.06.2016 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера ДП «КБ «Артилерійське озброєння» з 22.06.2016 року. Головному бухгалтеру ДП «КБ «Артилерійське озброєння» ОСОБА_1 приступити до виконання обов'язків головного бухгалтера з 28.02.2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Судове рішення як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Таким чином, згідно зі статтею 6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.34 постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З наведеного вище випливає, що рішення суду вказує на обов'язок, а не право роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

У зв'язку із цим суд звертає увагу також на те, що наказом № 62-к від 27.02.2017 року поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера ДП «КБ «Артилерійське озброєння» з 22.06.2016 року.

Враховуючи те, що рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 11.01.2017 року позивача поновлено на посаді головного бухгалтера ДП «КБ «Артилерійське озброєння», рішення суду виконано 27.02.2017 року, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.06.2016 року по 11.01.2017 року та середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі - з 12.01.2017 року по 27.02.2017 року.

Зазначений висновок суду ґрунтується на практиці Верховного Суду України, зокрема, правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі №6-435цс15.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) і обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Згідно довідки ДП «КБ «Артилерійське озброєння від 17.05.2017 року, заробітна плата ОСОБА_1 за квітень та травень 2016 року складає відповідно 20230,0 грн. та 20793,7 грн. Середньоденна заробітна плата складає 1108,75 грн.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Кількість днів вимушеного прогулу з 22.06.2016 по 11.01.2017 - 141 (робочих дні), таким чином стягненню підлягає 1108,75х141=156333,75 грн.

Середній зарбіток за затримку виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 12.01.2017 року по 27.02.2017 року становить 36588,75 грн. (1108,75 грн. х33 робочих дні).

Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в загальній сумі 192922,5 грн.

В судовому засіданні встановлено, що Наказом № 167-к від 10.06.2016 року позивачу було надано 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки з 14.06.2016 року по 24.06.2016 року. Наказ № 167-к від 10.06.2016 року «Про надання відпустки головному бухгалтеру ОСОБА_1.» скасовано наказом від 14.06.2016 року № 174-к.

Відповідно до листка непрацездатності АДА № 566075 позивач була звільнена від роботи з 14.06.2016 по 17.06.2016 року.

Відповідно до разрахункового листка за червень 2016 року позивачу нараховано заробітну плату за 10 робочих днів в сумі 6576,32 грн., оплата листка непрацездатності за 4 робочих дні в сумі 2082,08 грн., а також компенсація відпустки - 5617,81 грн.

Відповідно до відомості по заробітній платі позивачу ОСОБА_1 24.06.2016 року виплачено заробітну плату в сумі 11349,59 грн.

Вимога позивача про стягнення заробітної плати за час відпустки з 14.06.2016 року по 24.06.2016 року в сумі 5107,10 грн. не підлягає задоволенню, оскільки наказ № 167-к від 10.06.2016 року скасовано, з 14.06.2016 по 17.06.2017 позивачу проведено оплату заробітної плати в період тимчасової непрацездатності, а з 22.06.2016 року підлягає стягненню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 18.01.2017 року № 6-2912цс16, за порушення трудових прав працівника при одному звільненні не можливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 192922,5 грн. за період з 22.06.2016 року по 27.02.2017 року.

Судовий збір в сумі 1929,22 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст.94, 115, 116, 117, 232, 233, 235 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 192922,5 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на користь держави судовий збір в розмірі 1929,22 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Кушнір С.І.