РІШЕННЯ

іменем України

14 червня 2017 року Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

при секретарі Гапич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні зала суду міста Сватове цивільну справу № 426/10791/17 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Сватівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Луганській області, представник заявника ОСОБА_2,

встановив:

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій прохає суд встановити юридичний факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Міллерове Ростовської області. Смерть ОСОБА_3 настала внаслідок: а) хронічна недостатність кровообміну; б) атеросклеротичний кардіосклероз. Померла ОСОБА_3 вдома у АДРЕСА_1. Заяву обґрунтувала тим, що вона є спадкоємицею за заповітом померлої ОСОБА_3, У видачі свідоцтва про смерть їй було відмовлено, оскільки надані нею медичні документи є недійсними.

В своїй заяві про уточнення заяви окремого провадження від 13.06.2017 року, представник заявника зазначив, що померла ОСОБА_4 не є родичкою заявниці будь-якого ступеня спорідненості. ОСОБА_4 взагалі не мала родичів та за життя склала заповіт, згідно якого все своє майно заповідала заявниці, тому факт смерті їй потрібно встановити, щоб реалізувати своє право на спадщину.

Заявник та його представник в судове засідання не з'явилися, але звернулися до суду з заявою про розгляд справи без їх участі. На задоволенні заяви наполягають.

Представник заінтересованої особи Сватівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з?явився, надавши на адресу суду заяву, в якій просив справу розглянути без його присутності та вирішити справу на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить, враховуючи наступні обставини:

Згідно з положеннями п.2 ч.1ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно ч.2 ст.257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до доданих документів заявник ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом ОСОБА_3 (а.с.13,14). Встановлення факту смерті ОСОБА_3 породжує юридичні наслідки, від яких залежить реалізація заявником права на отримання допомоги на поховання та реалізація нею своїх майнових прав зі спадкування за заповітом.

Відповідно до даних лікарського свідоцтва про смерть №1252, яке видано 223 січня 2016 року лікарнею м. Луганська, яка розташована на окупованій території, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Луганськ (а.с.5).

При зверненні заявника до Сватівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану їй було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті та порекомендовано звернутися до суду для встановлення факту смерті, оскільки до заяви про державну реєстрацію смерті не доданий документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я. (а.с.19).

Щодо належності та допустимості цього медичного свідоцтва в якості доказу на підтвердження факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Питання щодо можливості використання цих документів як доказів у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України суд вирішує з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). В даному випадку свідоцтво містить інформацію щодо предмета доказування, тому є належним доказом.

Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості такого доказу, як документу, що виданий органом на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території м. Луганська, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки цього доказу про встановлення факту смерті, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду цієї справи суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр 5 проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також важливе для заявника значення, яке має встановлення факту смерті, це рішення суду ґрунтується відповідно до вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих заявником, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням свідоцтва, виданого органом, що знаходяться на окупованій території.

Таким чином, документи: лікарське свідоцтво про смерть, яке видане лікарською установою, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як доказ суд не приймає до уваги, оскільки воно є недійсними, але в той же час воно містить фактичні дані відповідно до ст.. 57 ЦПК України, які підтверджують вимоги заявника про встановлення факту смерті.

Зі змісту наявних медичних документів, вбачається, що ОСОБА_3 померла в м. Луганську Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_2 року, фотознімками з місця поховання ОСОБА_3, де на табличці датується дата смерті ОСОБА_3, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 року, також підтверджується факт смерті останньої. Пояснення ОСОБА_5, та ОСОБА_6 суд не може прийняти як належні докази, оскільки вони не були надані в судовому засіданні.

Оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті ОСОБА_3 неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявника, які є доведеними та обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60, 61,

212-215, 256 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Сватівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Луганській області, представник заявника ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року м . Луганську Луганської області ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Міллерове Ростовської області, внаслідок: а) хронічна недостатність кровообміну; б) атеросклеротичний кардіосклероз.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Луганської області через Сватівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка