Справа № 127/787/17
Провадження № 2/127/1813/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що 27.11.2002р. ВО «ДПЗ -18» видано ордер №141 ОСОБА_1 на право зайняття двох кімнат №517, 518 загальною площею 30,74кв.м. в будинку №37 по вул. Тарногродського її сімєю, яка крім позивача складається з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Згідно акту №1 від 15.12.2016р. за адресою: вул. С. Зулінського, 37, кім. 517, 518 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, також даним актом засвідчується відсутність ОСОБА_2 за вказаною адресою з 12.12.2015р. та ОСОБА_4 знаходиться в АТО. Відповідач по справі ОСОБА_2, не проживає за вказаною адресою з 15.12.2015р., тобто вже більше року. 15.12.2015р. день з якого ОСОБА_2 припинив проживання у вказаному приміщенні, повязаний з викликом позивачкою поліції до ОСОБА_2, який будучи у стані спяніння вчинив сімейну сварку. Всі роки, які сторони проживали спільно в одному приміщенні після розлучення, відповідач зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки, ображав позивача та дітей нецензурною лайкою, погрожував, завдавав тілесні ушкодження, що стало для позивача та їх дітей неможливим. З 15.12.2015р. ОСОБА_2 почав проживати разом зі своєю матірю ОСОБА_7 за адресою: м. Вінниця, вул.С. ОСОБА_8, 4/7. Відповідач поступово забрав свої речі до матері, до них приходить в гості на родині свята, спілкується з дітьми по телефону. Останній раз ОСОБА_2 приходив в гості на 19.12.2016р. на свято ОСОБА_9, привітати дітей. ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті свої баби ОСОБА_10, в тому числі житловий будинок у с. Вигнанка Немирівського району Вінницької області. Також ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,8756га, розташованої на території Вишковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказала, що ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні де він зареєстрований вже більше року, причини його відсутності не є поважними, оскільки повязані з рішенням ОСОБА_2 проживати окремо від членів своєї колишньої сімї. ОСОБА_2 має право на проживання в житловому приміщенні, належному його матері, має право на проживання в приміщенні будинку, який успадкував після смерті своєї баби. Реєстрація ОСОБА_2 за адресою: м. Вінниця, вул. С.Зулінського, 37, кім. 517,518 порушує права квартиронаймача житлового приміщення ОСОБА_1 та членів її сімї. З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просить усунути перешкоди у користуванні кімнатами номер 517 та 518 у будинку номер 37 по вулиці С.Зулінського у м. Вінниці, визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловими приміщенням кімнат № 517 та № 518 у будинку №37 по вул. С.Зулінського у м. Вінниці.

14.03.2017р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Позов мотивовано тим, що 05.08.1990року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб зі ОСОБА_1 22.11.2002р. на імя колишньої дружини ОСОБА_1 було видано ордер на сімю з 5-ти осіб на вселення в кімнати №№ 517, 518 житловою площею 30,74кв.м., що розташовані в гуртожитку сімейного типу по вул. Тарногродського (ОСОБА_8) у м. Вінниці, 37. 03.11.2003року шлюб між сторонами розірвано та отримано свідоцтво про розірвання шлюбу. З відповідачкою ОСОБА_1 сторони усно домовились, що ОСОБА_2 буде користуватися кімнатою №518, а ОСОБА_1 кімнатою №517. Кімнати є ізольованими. У вказаному помешканні ОСОБА_2 зареєстрований з 12.03.2004року, іншого житла не має. В грудні 2015року відповідачка забрала з кімнати позивача музичний центр та його мобільний телефон і стала перешкоджати йому в проживанні у гуртожитку. Аби перешкодити проживанню позивача, ОСОБА_1 вчиняла скандали, провокувала бійки, тощо. Така її поведінка неодноразово була підставою для звернення до правоохоронних органів. Проте, відповідачка, не дивлячись на неодноразові попередження правоохоронних органів про неприпустимість протиправної поведінки відносно позивача, відібрала у позивача ключі від помешкання, перешкоджаючи користуватись спірними кімнатами. В звязку з чим позивач змушений був переїхати жити до матері, яка сама проживає у гуртожитку, чим спричиняє їй незручності, а через скрутне становище не може винаймати квартиру. Добровільно пустити позивача в квартиру відповідачка відмовляється. На підставі викладеного, просить вселити ОСОБА_2 в кімнати №№517, 518, будинку №37 по вул. С.Зулінського у м. Вінниці.

Ухвалою суду від 24.04.2017року обєднано в одне провадження цивільні справи №127/787/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з цивільною справою № 127/5429/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник свій позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Позов ОСОБА_2 не визнали, заперечували щодо його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав, заперечував щодо його задоволення. Свій позов підтримав, просив задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 підтримала, просила задовольнити, позов ОСОБА_2 не визнала, заперечувала щодо його задоволення.

Відповідач та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов ОСОБА_1 підтримав, не заперечував щодо його задоволення.

Відповідач та третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов ОСОБА_1 підтримав, не заперечував щодо його задоволення. Проти задоволення позову ОСОБА_4 заперечує, просить відмовити в його задоволенні.

Враховуючи думку учасників судового процесу, вимоги ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не зявились.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу розірваний 03.11.2003року, даний факт сторонами не заперечувався.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 отримала ордер №141 від 27.11.2002року на право зайняття двох кімнат № 517, 518, жилою площею 30,74 в будинку №37 по вул. Тарногродського в м. Вінниці на склад сімї із 5-ти чоловік: ОСОБА_1, ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_3 син, ОСОБА_4 син, ОСОБА_4 донька (Т.2 а.с.12).

В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати у вищезазначеному приміщенні.

Однак, з 15.12.2015р. ОСОБА_2 припинив проживати у в ІНФОРМАЦІЯ_1 та почав проживати зі своєю матірю ОСОБА_7

На підтвердження тих обставин, що ОСОБА_2 не проживає по зареєстрованому місцю проживання, позивач за первісним позовом надала суду довідку МКП «ЖЕК №15» №82 від 10.01.2017року та акт МКП «ЖЕК -15» № 151216/1042 від 15.12.2016р.

Згідно довідки МКП «ЖЕК №15» №82 від 10.01.2017року з місця проживання про склад сімї та реєстрації в кімнатах №517, 518 в будинку №37 по вул. С.Зулінського в м. Вінниці зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 (Т.2 а.с.7).

Відповідно до акту МКП «ЖЕК -15» № 151216/1042 від 15.12.2016р. ОСОБА_2 в кімнатах 517, 518 в будинку №37 по вул. С.Зулінського в м. Вінниці не проживає з 12.12.2015року (Т.2 а.с.8).

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Згідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (із змінами внесеними постанови Пленуму Верховного Суду України в цивільних справах № 15 від 25.05.1998 року та № 7 від 30.05.2008 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Відтак, підставою для визнання наймача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є не тільки не проживання в спірному жилому приміщенні понад шість місяців, а і відсутність поважних причин тривалого не проживання.

Житлове законодавство не встановлює вичерпного переліку таких поважних причин, а тому питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Проаналізувавши пояснення сторін, свідків та зазначені вище причини відсутності ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання, суд звертає увагу на наступне.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зауважила, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ВІ № 016012 від 15.12.2015 на ОСОБА_2 за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, відповідач за первісним позовом поступово забрав свої речі та переїхав до ОСОБА_7, що проживає у кв. 7 по вул.С. ОСОБА_8 буд. 4.

В свою чергу, відповідач стверджує, що дійсно був змушений тимчасово переїхати до своєї матері через постійні скандали, оскільки позивач стала перешкоджати його проживанню у спірних кімнатах та перестала добровільно пускати його до житла, силою відібрала ключі. Вказана поведінка стала підставою для звернення до правоохоронних органів зі сторони відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідач неодноразово звертався до Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з заявами від 29.01.2016 та 14.11.2016 щодо протиправних дій ОСОБА_1, що полягали у перешкоджанні доступу до кімнат № 517,518, які розташовані по вулиці С.Зулінського 37 м. Вінниці. ( Т №1 а.с 15,16)

Суд звертає увагу на те, що відповідач почав звертатись до правоохоронних органів із заявами про недопущення його до кімнат в гуртожитку до того моменту як дані справи надійшли на розгляд до суду.

Згідно показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11, які у суді пояснили, що їм особисто не відомо та вони не були безпосереднім свідком подій того, як позивач за первісним позовом чинить перешкоди відповідачу, ОСОБА_2 за місцем реєстрації не бачили давно, слід зазначити наступне.

Для можливого використання показань свідків у справі встановлені дві умови: правильність сприйняття обставин, що мають значення для справи, і дача про них правильних показань.

Сприйняття може відбуватися в безпосередній або в опосередкованій формі. Особисте сприймання свідком дій (бездіяльності) чи подій може відтворюватися по-різному під впливом об'єктивних умов - відстань, видимість, стан погоди і часу, та суб'єктивних умов гострота зору, притуплення слуху тощо. При опосередкованому сприйнятті свідок довідується про факти з повідомлень інших осіб, тому створюються умови для неправильного їх сприйняття.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням показання свідків та приймаючи до уваги те, що свідки свідчили про відомі їм обставини справи опосередковано, та враховуючи той факт, що кожен із свідків свідчить на користь ОСОБА_1, яка заявляла клопотання про допит даних свідків в судовому засіданні, керуючись ст. 212 ЦПК України суд критично ставиться до показань свідків та до уваги їх не бере.

Відповідно до ч.3ст.10 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставіст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відтак, наявні в справі постанови про закриття кримінального провадження від 17.08.2013 за статтею 125 КК України, постанови про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, які надані позивачем за первісним позовом, як докази стверджують неприязність відносин колишнього подружжя, проте заявлених вимог про втрату права на користування житлом саме з підстав, передбачених ст.71 ЖК України, не доводять. Посилання позивачки на факт несплати відповідачем за первісним позовом комунальних послуг, не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, так як такі підстави не передбачені ст. 71 ЖК України, а бажання проживати у спірній квартирі підтверджується зверненням ОСОБА_2 до суду із позовом про вселення до спірних кімнат.

На підставі викладеного, суд встановив, що доводи ОСОБА_1, про те, що відповідач з власної волі перестав мешкати у спірній квартирі і не проживає в ньому понад рік без поважних причин спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідними зверненнями відповідача до правоохоронних органів.

Окрім того, посилання позивача на довідку№82 від 10.01.2017 року, видану МКП ЖЕК-15 та акт № 1 від 15.12.2016р., як доказ того, що відповідач зареєстрований в спірних кімнатах у гуртожитку, але вже не проживає, суд оцінює критично, оскільки дані документи не конкретизують причин поважності не проживання.

Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не проживає у кім. 517, 518 по вул. С.Зулінського, 37 не з власної волі, а у звязку з наявними перешкодами з боку позивача за первісним позовом. Таким чином, суд визнає дані причини відсутності ОСОБА_2 за зареєстрованим своїм місцем проживання поважними, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід відмовити.

В силу відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). У разі вселення особи до жилого приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування цим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилася як член сім'ї наймача. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі №6-60цс12.

Отже, наявними доказами у справі підтверджено, що відповідачі за позовом про усунення перешкод у користування житловим приміщенням вчиняють ОСОБА_2 перешкоди у вселенні. ОСОБА_2 в силу ст. 64 ЖК України, як член сімї, який зареєстрований у спірних кімнатах, має право користування ними нарівні з іншими наймачами.

Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов обґрунтованого висновку, що право ОСОБА_2 за позовом про усунення перешкод у користування житловим приміщенням порушено, а тому підлягає захисту шляхом вселення останнього в кімнати №№ 517, 518, в будинку №37 по вул. С.Зулінського в м. Вінниці.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат за позовом про усунення перешкод у користування житловим приміщенням шляхом вселення, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів рівних частках на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640,00 грн.

На підставі викладеного,згідно ст. 9,64,65,71 ЖК УРСР, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 158, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 в кімнати №№ 517, 518, в будинку №37 по вул. С.Зулінського в м. Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 640,00гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору в рівних частинах.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: