АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Пузиковій В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ларус», про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа ТОВ «Ларус», про стягнення заборгованості в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №CL-SME004/349/2008 від 25.06.2008 року у розмірі 36 449,39 Євро в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення суду, а також судовий збір у розмірі 15 196,08 грн.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що між закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" (далі - ЗАТ "ОТП Банк"), правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ТОВ "Ларус" укладено кредитний договір №CL-SME004/349/2008 від 25.06.2008 року, відповідно до умов якого позивачем надано ТОВ "Ларус" кредит у розмірі 59000,00 євро строком на 8 років з 25.06.2008 року до 25.06.2014 року.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором, було укладено договір поруки №SR-SME004/349/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов'язалася відповідати за своєчасне та повне виконання боржником ТОВ "Ларус" зобов'язань, які виникають з кредитного договору.

Боржник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує щомісячні платежі у розмірі та порядку, визначеному договором, в результаті чого, станом на 04.08.2016 року загальна сума заборгованості ТОВ "Ларус" складає 36449,39 Євро.

Справа № 756/345/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6336/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне та неправильне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послалася на те, що судом першої інстанції не враховано, що кредитним договором передбачені щомісячні платежі, а тому, посилаючись на практику ВСУ, апелянт вважає, що шестимісячний строк для звернення до поручителя повинен відраховуватися щодо кожного платежу окремо, як і строк позовної давності.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у відсутності представника третьої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ТОВ "Ларус" укладено кредитний договір №CL-SME004/349/2008 від 25.06.2008 року, відповідно до умов якого позивачем надано ТОВ "Ларус" кредит у розмірі 59 000,00 євро строком на 8 років з 25.06.2008 року до 25.06.2014 року. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом складається з фіксованого відсотка + FIDR, де фіксований відсоток становив 4,9% річних, а FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку, передбаченому кредитним договором. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів рівними частинами (а.с.10-13).

Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", позичальнику ТОВ "Ларус" (а.с. 14).

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором №CL-SME004/349/2008 від 25.06.2008 року, між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1 25.06.2008 року було укладено договір поруки №SR-SME004/349/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов'язалася відповідати за своєчасне та повне виконання боржником ТОВ "Ларус" зобов'язань, які виникають з кредитного договору №CL-SME004/349/2008 від 25.06.2008 року (а.с.32-33).

П. 1.1. Частини №2 кредитного договору №CL-SME004/349/2008 від 25.06.2008 року передбачено обов'язок позичальника належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.6.1. Частини №2 кредитного договору позичальник зобов'язаний повністю повернути банку суму отриманого за цим договором кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов, встановлених п.1.5. цього договору.

Однак ТОВ "Ларус" систематично не виконує взяті на себе за кредитним договором №CL-SME004/349/2008 від 25.06.2008 року зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустив заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у розмірі 15 978,61 Євро, що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.08.2016 року становить 444 108,35 грн., заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у розмірі 4 063,0 Євро, що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.08.2016 року становить 112 926,73 грн., заборгованість зі сплати штрафних санкцій за прострочення термінів сплати кредиту у сумі 15 599,94 Євро, що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.08.2016 року становить 433 583,59 грн., заборгованість зі сплати штрафних санкцій за прострочення термінів сплати процентів за користування кредитом у сумі 807,84 євро, що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.08.2016 року становить 22 453,00 грн.

23.08.2016 року позивачем направлено на адресу ТОВ "Ларус" досудову вимогу №73-12-4-10/2936 від 17.08.2016 року про погашення (виплату) заборгованості за кредитним договором (а.с.31). Проте дана вимога не була виконана позичальником.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "Ларус" належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за його користування, а тому позивач має право вимагати повернення кредиту, сплати процентів за його користування також і з ОСОБА_1, як поручителя.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи та правильно її розглянув в межах заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано, що кредитним договором передбачені щомісячні платежі, а тому шестимісячний строк для звернення до поручителя повинен відраховуватися щодо кожного платежу окремо, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до практики Верховного Суду України, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція, зокрема, висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року в справі № 6-154цс15, яка, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте, апелянтом помилково ототожнюється правова природа норм матеріального права, а саме щодо спливу строку позовної давності та припинення поруки.

Вказана практика ВСУ, на яку посилається апелянт, стосується саме визначення строку позовної давності.

Що стосується припинення поруки, то законодавцем урегульовано вказане у ст. 559 ЦК України.

Так, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Вказаною нормою права передбачено шестимісячний строк звернення до поручителя саме з дня настання строк основного зобов'язання, а не його частин.

Як вбачається з кредитного договору №CL-SME004/349/2008 від 25.06.2008 року, сторони погодили датою остаточного повернення кредиту, тобто день настання строк основного зобов'язання, 25 червня 2016 року. Тобто з вимогою до ОСОБА_1, враховуючи положення ч.4 ст.559 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» мав звернутися до 25 грудня 2016 року.

Позивач направив позов до суду 23 грудня 2016 року, що підтверджується штампами поштової установи на описах вкладення у цінний лист (а.с.40-41).

Таким чином, ПАТ «ОТП Банк» звернувся до поручителя ОСОБА_1 в межах передбаченого законодавством строку та порука останньої не припинилася.

Так, дійсно позивачем було пропущено строк позовної давності щодо частини щомісячних платежів, проте відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить на сторонах спору.

Відповідач, обираючи спосіб захисту своїх прав, заперечуючи проти позову, вказував саме на припинення поруки та не заявляв в суді першої інстанції заяву про застосування строків спливу позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився із виниклими правовідносинами сторін та правильно вирішив спір, на підставі доказів сторін та в межах заявлених сторонами вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст.218, 303-304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді