справа №619/1262/17
провадження №4-с/619/15/17
Ухвала

Іменем України

15 червня 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дергачі скаргу ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_4,

установив:

Заявник просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати неправомірними рішення, постанови, дії, бездіяльність державного виконавця державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області ОСОБА_3; зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області ОСОБА_3 відмінити неправомірні постанови, акти, зняти арешти накладені на його майно та рахунки в установах банку посилаючись на те, що 10.01.2014 Дергачівським районним судом Харківської області ухвалено заочне рішення за позовом ОСОБА_4 до нього про відшкодування шкоди внаслідок ДТП. Про розгляд справи та про ухвалене рішення йому не було відомо. При зверненні до банку для отримання коштів йому стало відомо про накладення арешту державним виконавцем на все майно та оголошена заборона на відчуження. Державний виконавець не провів опис акту, не відстежив та не указав пробіг автомобіля, технічний стан та ін.. та не повідомив про арешт автомобіля. Вважає, що всі рішення, дії державного виконавця грубо порушують його права та свободи. Проживає з батьком похилого віку, в зоні АТО, пенсія по інвалідності є єдиним джерелом існування. У матеріалах провадження відсутні супровідні листи на його адресу про направлення будь-яких рішень на його адресу.

Представник відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення.

Заінтересована особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся.

ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав скаргу, просив її задовольнити з підстав, зазначених вище.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання.

Згідно частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визначений законодавством принцип обов'язковості виконання судових рішень, ухвалених судами іменем України, реалізовується органами державної виконавчої служби згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями ст.ст. 383, 387 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У відповідності до статті 18 Закону виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що 10 січня 2014 року Дергачівським районним судом Харківської області у справі №619/3480/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ухвалено заочне рішення, згідно якому з відповідача стягнуто на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 67376,15грн. та процесуальні витрати, а всього 69035,95грн. Рішення набрало законної сили 21.01.2014.

11.02.2014 видано виконавчий лист по зазначеній вище справі.

Постановою від 18.03.2014 по виконавчому листу №619/3480 виданому 10.01.2014 відкрито виконавче провадження.

Згідно вимог ч.1 ст.56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», яка була чинною на час виникнення правовідносин, передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець

одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з наданої заяви ОСОБА_4 у заяві про відкриття виконавчого провадження просив накласти арешт на майно боржника.

Відповідно до постанови державного виконавця від 18.03.2014 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2, того ж дня, постанова направлена ОСОБА_2, про що свідчить копія супровідного листа.

За повідомленням Центру ДАІ 1412 (ЦНППВАЗ м.Костянтинівка) на автомобіль марки Мерседес-Бенз 314 СПГ, що належить ОСОБА_2, накладено арешт, заборону на відчуження.

Доводи заявника щодо обовязкового опису нерухомого майна зазначеного вище не знайшли підтвердження, оскільки згідно ч.2 ст.56 Закону арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису, враховуючи, що автомобіль підлягає державній реєстрації, тому у державного виконавця відсутній обовязок описувати його.

Пунктом 7 ч.3 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Як вбачається з постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області ОСОБА_3, 18 січня 2017 року згідно виконавчого листа №619/3480 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ПАТ КБ Приватбанк та АТ Банк «Меркурій» та всіх інших відкритих рахунках та належать ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 69035,95грн.

Таким чином, постанова державного виконавця від 18.01.2017 року винесена в межах закону.

При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_2 у поданій скарзі не зазначає, які саме рішення, постанови, дії чи бездіяльність державного виконавця він просить визнати неправомірними, отже, суд позбавлений можливості перевірити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця на предмет їх законності.

Виходячи з вищевикладеного, скарга є необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає.

За відсутності доказів щодо понесених судових витрат заявником, дане питання відповідно до ст. 388 ЦПК України судом не вирішується.

Згідно ч.1 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 386-387 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня її проголошення Апеляційному суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. М. Нечипоренко