Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2012 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу строковий кредит у розмірі 6 994,71 грн зі сплатою на суму залишку процентів у розмірі 0,12 річних, строком погашення кредиту до 30 квітня 2010 року. Свої зобов'язання з погашення кредиту відповідач виконував неналежним чином внаслідок чого станом на 12 січня 2012 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 24 638,76 грн, яку банк просив стягнути в судовому порядку.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 30 жовтня 2007 року у загальному розмірі 24 638,76 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2016 року заяву представника ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту від 30 жовтня 2007 року у розмірі 11 200,78 грн. У решті рішення суду залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 113,34 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 146,34 грн.».

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Частково задовольняючи позов, суди першої (в незміненій частині) та апеляційної інстанцій правильно виходили із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

У статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором від 30 жовтня 2007 року року, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову і стягнення цієї заборгованості з відповідача.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають. Так, твердження представника ОСОБА_4 про необхідність застосування до вимог банку строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки з такою заявою відповідач до суду першої інстанції не звертався, а позовна давність застосовується лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення судом першої інстанції, навіть якщо було ухвалено заочне рішення (правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2012 року в справі № 6-101цс12, від 02 березня 2016 року в справі № 6-2307цс15).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, відхилити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2012 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана В.М. Коротун О.В. Попович