Справа № 346/4694/17
Провадження № 2/346/2156/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого-судді Веселова В.М.

секретаря Максимюк М.А.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в місті Коломия цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 15.05.1995 року помер його дідусь, ОСОБА_3, якому належав на праві власності будинковолодіння № 14 по вул.Л.Українки в смт. Гвіздець Коломийського району, Івано-Франківської області. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, у відповідності до якого померлий все своє майно заповів ОСОБА_4 Дмитровичу-батькові позивача. 15.01.2012 року помер батько позивача, ОСОБА_4, однак свідоцтва про право на спадщину за заповітом за життя не отримав. З метою оформлення спадщини, позивач звернувся до державного нотаріуса однак отримав відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою смт. Гвіздець, вул. Л.Українки, 14 Коломийського району Івано-Франківської області. В судове засідання від позивача поступило клопотання, в якому він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задовольнити та слухати справу у його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд, розглянувши письмові клопотання позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

14 травня 1995 року помер дідусь позивача, ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації актів про смерть 15 травня 1995 року було зроблено запис за № 8 (а.с. 8).За життя помекрлому належало на праві власності будинковолодіння № 14 по вул. Л. Українки в смт. Гвіздець, Коломийського району, що підтверджується довідкою Гвіздецької селищної ради від 02 жовтня 2017 року №999 (а.с.18).

Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами».

Однак, згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МЕТІ» від 16 червня 2017 року № 58869 зазначено, що право власності на будинковолодіння № 14 по вул. Лесі Українки в смт. Гвіздець не зареєстровано (а.с.19).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Згідно даних технічного паспорта на будинковолодіння № 14 по вул. Лесі Українки в смт. Гвіздець, копію якого долучено до позовної заяви, будинок було побудовано в 1939 році, а згідно чинного на той час законодавства (Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу від 31.01.66р.), виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрам".

За життя померлий залишив заповіт, який 03 жовтня 1989 року був посвідчений секретарем виконавчого комітету Гвіздецької селищної ради та зареєстрований в реєстрі за № 30, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_4 батькові позивача (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина за заповітом на вищевказаний житловий будинок і в управління спадковим майном в порядку ст. 548 ЦК України в ред. 1963р. вступив його син, ОСОБА_4 Дмитрович- батько позивача, однак свідоцтва про право на спадщину за заповітом не отримав.

15 січня 2012 року помер батько позивача, ОСОБА_4, про що

складено відповідний актовий запис № 5 (а.с. 9), і після його смерті відкрилась спадщина на спірне будинковолодіння. Зазначений будинок загальною площею 40,2 кв.м. та житловою 28,5 кв.м., що підтверджується технічним паспортом (а.с. 14-17).

Спадкоємцем майна померлого є позивач, оскільки дружина померлого-мати позивача, відповідачка ОСОБА_2 на спадщину не претендує, про що надала до суду відповідну письмову заяву. Крім позивача, інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, немає.

З метою оформлення спадщини позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову в звязку з тим, що право власності на будинковолодіння № 14 по вул. Лесі Українки в смт. Гвіздець не зареєстровано.

Згідно технічного паспорта інвентаризаційна вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться в смт. Гвіздець по вул. Л. Українки, 14 становить 68 278 грн.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до вимог ст.ст.346, 347 ЦК України особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Крім позивача, інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. Відповідачка,яка є мамою ползивача, подала до суду заяву про визнання позовних вимог.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної заяви.

На підставі ст.ст.16,346,347,376,392,1222, 1234,1268 ЦК України та керуючись ст.ст.130,174,197 ч.2, 213-215 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою смт. Гвіздець, вул. Л.Українки, 14 Коломийського району Івано-Франківської області.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Веселов В. М.