У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду подання Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про примусове проникнення в жиле приміщення божника,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області звернувся до суду із поданням про примусове проникнення в жиле приміщення боржника, в якому зазначив, що у відділі на виконанні знаходяться виконавче провадження №53690584 з примусового виконання виконавчого листа № 308/11189/16-ц, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики у розмірі 429 000 грн. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та проведено ряд виконавчих дій, а саме: здійснено ряд запитів для перевірки майнового стану та рахунків боржника, два виїзди за адресою зареєстрованого за боржником домоволодіння, проте жодного разу ОСОБА_1 вдома не виявилося, про що складені відповідні акти.

Заявник просить суд розглянути подання, винести ухвалу про примусове проникнення до домоволодіння боржника за адресою: с. Строжниця, вул. Весела, 14, Ужгородського району Закарпатської області.

Представник Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у судове засідання не з'явився, просив розглянути подання без виклику чи повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 23.03.2017 року на виконання до Ужгородського МВ ДВС надійшов виконавчий лист разом із заявою стягувачки про відкриття виконавчого провадження.

05.04.2017 року керуючись ст.ст. 17, 19, 20,25 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53690584 з примусового виконання виконавчого листа №308/11189/16-ц, виданим Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики у розмірі 429 000грн.

За результатами вжитих заходів, державним виконавцем Ужгородського МВ. ДВС ГТУЮ в Закарпатській області встановлено, що за боржником зареєстровано домоволодіння за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Сторожниця, вул. Весела, 14. Керуючись ч.4 ст.25, ЗУ «Про виконавче провадження» вищевказаний виконавчий документ разом із матеріалами провадження було передано за належністю до Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області.

Станом на 27.10 2017 року по ВП №53690584 боржником рішення суду не виконано, та не надано жодних пояснень та підтверджень про намір його виконання.

Зі змісту подання Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про примусове проникнення в жиле приміщення божника вбачається, що в рамках виконавчого провадження проведено ряд виконавчих дій, а саме: 25.10.2017 року, на підставі ст. 5, 11 ЗУ «Про виконавче провадження» було направлено запити до Державної фіскальної служби України, органів Пенсійного фонду України, а також в реєструючі майно установи для перевірки майнового стану та рахунків боржника. Відповідно до відповідей, що надійшли, із вказаних установ у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення, а також відсутні рахунки у банківських установах. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження зазначеного вище до матеріалів подання надано не було.

Обґрунтовуючи подання заявник посилається на те, що 16.06.2017 року та 16.08.2017 року державним виконавцем здійснено виїзди, про що були надіслані відповідні листи-повідомлення, за адресою зареєстрованого за боржником домоволодіння, проте жодного разу його вдома не було. При цьому, заявник вказує, що при виїзді 16.08.2017 року за місцем проведення виконавчих дій знаходилась особа, яка представилася батьком боржника, так за його твердженням ОСОБА_1 за даною адресою не проживає, та майна не має.

Відповідно до п.12 ч.3ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Пунктом першим частини другої статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно пункту четвертого та тринадцятого частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

- звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

- за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Отже, Законом України №1404-VIII передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, при цьому рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника має бути вмотивованим, а предметом доказування при розгляді подання про примусовий вхід до приміщення божника є ухилення боржника від виконання рішення суду та чинення боржником перешкод державному виконавцю щодо реалізації останнім прав та обовязків спрямованих на опис та арешт майна боржника.

Згідно ст.376 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Крім того, кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року декларує: «Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції». В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов'язання не тільки якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України та п. 12 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

При зверненні до суду державному виконавцю слід довести, що житло належить боржнику або він має право користування ним, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною першою статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу про те, що боржника було повідомлено про проведення виконавчих дій з виходом до вказаного житла, про призначення часу і дати проведення виконавчих дій чи обізнаність боржника про проведення виконавчих дій саме 16 липня 2017 року та 16 червня 2017 року. Встановлений в актах факт, що при здійсненні виходу за адресою боржника потрапити до будинку не виявилось можливим, окільки двері ніхто не відчинив, не свідчить про перешкоджання у вчинені виконавчих дій боржником.

Крім того, державним виконавцем на надано доказів, що станом на час проведення виконавчих дій боржник має право користування зазначеним житлом, також не доведено, що будинок за адресою с.Сторожниця, вул.. Весела, 14, Ужгородського району належить боржнику або перебуває в його володінні. Так само, у матеріалах справи відсутні докази про факт проживання останнього за вказаною адресою.

Таким чином, подані матеріали про примусове проникнення до житла боржника не свідчать про те, що боржник належним чином повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, останній чинив цьому перешкоди та не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що подання Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про примусове проникнення в жиле приміщення боржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 30 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ст.ст. 10, 60, 210, 212, 376 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про примусове проникнення в жиле приміщення боржника - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгродський міськрайонний суд Закарпатської області протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3