РІШЕННЯ

іменем України

06 листопада 2017 рокуСправа №451/1469/17
Провадження № 2/451/639/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю: секретарі судового засідання Кормилюк Т.С.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радехові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року до суду з позовом звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до якого просять визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок №3 по вулиці Героїв УПА в м.Радехів Львівської області за набувальною давністю у рівних частинах.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що у відповідності до довідки КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» №4098 від 21.08.2017р. житловий будинок за адресою: м. Радехів, вул. Героїв УПА, 3 (колишня Стефаника,52, Качорівка,38) зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Радехівським міськкомгоспом на підставі рішення Радехівської міської ради депутатів трудящих від 22.07.1953 р. №19 та записано 25.07.1953 р. в реєстрову книгу за №186.

Відомості про речове право та власника на зазначений житловий будинок викладені у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відсутні, отже власник цього будинку не був змінений.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 немає родинних звязків.

В останні роки життя ОСОБА_6 була самотньою. Про власний догляд до дня своєї смерті вона домовилася із ОСОБА_7. Вони не оформляли власних зобовязань належним чином. Станом на день смерті ОСОБА_6 не складала заповіту, родичів у неї не було. Ніхто до цього часу не заявляв про своє право на спадкування її майна.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №0 від 08.08.2017р. ОСОБА_6 померла 09.05.1975 р.

ОСОБА_7, не маючи власного житла, залишилася на постійне проживання у будинку ОСОБА_6 До неї на постійне проживання переїхали її чоловік ОСОБА_8 та діти: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

ОСОБА_7 є свекрухою ОСОБА_2 та матірю ОСОБА_9.

Відповідно до записів будинкової книжки, ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 07.06.1999 р., орган реєстрації - Радехівський РС ГУ ДМС України у Львівській області.

Також, відповідно до ОСОБА_1 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу №8 від 07.05.2015 р.27.09.2003 р. був розірваний шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_11. Під час шлюбу у них народися син - ОСОБА_3.

Як зазначається у будинковій книжці, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 19.02.2009р. Однак, незважаючи на це, він з народження проживав у даному будинку.

Таким чином, від дня смерті ОСОБА_6 і до цього часу ОСОБА_2, а також від дня народження ОСОБА_3, правомірно користуються її житловим будинком та іншим господарством, утримують його.

Також позивачі вказують, що ОСОБА_7 померла 03.12.2004 р., ОСОБА_8 помер 01.07.2012 р., ОСОБА_9 помер 17.05.2003 р., ОСОБА_10 помер 25.01.2017 р., ОСОБА_11 померла 02.02.2005 р.

В ході розгляду справи, що в повній мірі узгоджується із нормами ст.ст.27,31 ЦПК України, представник позивачів уточнив позовні вимоги та просить визнати за його довірителями право власності на житловий будинок №3 по вулиці Героїв УПА в м.Радехів Львівської області у рівних частинах.

У судовому засіданні представник позивачів вимоги, із врахуванням їх уточнень підтримав у повній мірі та надав пояснення аналогічні, викладеним у заявах (а.с.3-4). Позов просить задоволити. Судові витрати із відповідача в користь позивачів просить не стягувати (а.с.32).

Представник відповідача ОСОБА_13 міської ради Радехівського району Львівської області, надавши до суду заяву, клопотав про розгляд справи за його відсутності. Відносно позовних вимог не заперечує (а.с.31).

Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Так, із листа КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» №4098 від 21.08.2017 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року житловий будинок №3 по вулиці Героїв УПА (колишня Стефаника, 52, Качорівка, 38) в м.Радехів Львівської області зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Радехівським міськкомгоспом на підставі рішення Радехівської міської ради депутатів трудящих від 22.07.1953 р. №19 та записано 25.07.1953 р. в реєстрову книгу за №186 (а.с.5).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть судом визначається, що ОСОБА_5 померла 09 травня 1975 року у м.Радехів Львівської області (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-АБ №330614 вбачається, що 11 вересня 1971 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_14, актовий запис №39, та після укладення шлюбу прізвище дружини зазначено «Піцур» (а.с.9).

Згідно довідки №615 від 14.06.1982 року, виданої виконкомом Радехівської міської ради народних депутатів, вбачається, що ОСОБА_7 дійсно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4 з серпня 1975 року. А довідкою №612 від 14.06.1982 року констатується, що ОСОБА_7 дійсно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4, і будинковолодіння пройшло преренумерацію та перейменування з Качорівка №38 та Стефаника №52 (а.с.18).

З даних, викладених у довідці №681 від 29.01.2002р., виданій виконкомом Радехівської міської ради визначається, що ОСОБА_7 прописана (проживає) в м.Радехів по вулиці Героїв УПА,3 та до складу її сім'ї входять ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_9 (син), ОСОБА_15 (онук), ОСОБА_16 (онук), ОСОБА_10 (син), ОСОБА_8 (чоловік) (а.с.19).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ №464186 ОСОБА_7 померла 03 грудня 2004 року (а.с.13), а згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ №277259 визначається, що ОСОБА_8 помер 01 липня 2012 року (а.с.14).

Також із копій свідоцтв про смерть вбачається, що померли і їхні діти.

Зокрема, 17 травня 2003 року помер ОСОБА_9 (свідоцтво про смерть серії І-СГ №291909) (а.с.15), 02 лютого 2005 року померла ОСОБА_11 (свідоцтво про смерть серії І-СГ №314973) (а.с.17) та 25 січня 2017 року помер ОСОБА_10 (свідоцтво про смерть серії І-СГ №455789) (а.с.16).

Згідно копії паспорта громадянина України серії КВ №095414 встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, була дружиною ОСОБА_9, а також те, що позивач була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.6).

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу вбачається, що 27 вересня 2003 року шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_18 розірвано та після розірвання шлюбу прізвище останньої зазначено «Піцур» (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії І-СГ №080549 судом констатовано, що в графі батько вказано «Кіт Іван Васильович», а в графі мати «Кіт Галина Ярославівна» (а.с.11).

Також, з копії паспорта громадянина України серії КЛ №007786 судом констатовано, що місце проживання позивача - ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.12).

Із копії технічного паспорта на житловий будинок №3 по вулиці Героїв УПА у м.Радехів від 21.08.2017р. вбачається місце розташування спірного майна та технічні характеристики такого (а.с.20-22).

Також, з копії будинкової книги вбачається, що в будинку №3 по вулиці Героїв УПА у м.Радехів залишаються проживати лише ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.23).

За змістом частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При цьому, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

За твердженням позивачів, відсутність у ОСОБА_5, яка є власником будинку, спадкоємців, а також наявність між нею та ОСОБА_7, спадкоємцями якої є позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, усного договору про утримання ОСОБА_5 та право проживання і користування її будинком, підтверджують правомірність користування позивачами спірним будинком, а відтак дають достатньо підстав для визнання права власності за ними на будинок за набувальною давністю, оскільки володіння позивачами майном є добросовісним, відкритим і безперервним.

Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймаються до уваги обставини не заперечення вимог представником відповідача і така позиція сторони, на думку суду, вказує на відсутність у даному випадку фактів порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позицію з цього приводу, викладену у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності за набувальною давністю є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Оскільки представник позивача просить не стягувати із відповідача судові витрати в користь його довірителів, то суд вважає за можливе не вирішувати питання про стягнення із відповідача в користь позивачів понесених ними судових витрат.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,174,209-212,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 право власності на житловий будинок №3, що розташований по вулиці Героїв УПА у м.Радехів Львівської області по 1/2 частині.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_19