Справа № 2-5763/09 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1361/17 Категорія: 81 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар Вергун Т.С.

з участю: заявника ОСОБА_2

представника заявника ОСОБА_3

державного виконавця Захарчук С.Ю.

заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмолено.

Не погоджуючись з ухвалою суду заявник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати дану ухвалу та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а скасування обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Такі висновки суду відповідають нормам процесуального права.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21.01.1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Так, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань (п.5).

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, і також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Розділом XIII п. 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, чітко визначено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України стосовно особи знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про:

- повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону;

- закінчення виконавчого провадження на-підставі пунктів 1-3, 5- 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону;

- скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

У відповідності до узагальнення Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

У разі виконання боржником зобов'язань, покладених на нього рішенням, та у зв'язку із закінченням виконавчого провадження на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Адміністрації ДПС для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

Таким чином, скасування обмеження виїзду за кордон у зв'язку з виконанням зобов'язання за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Судом установлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 22.06.2011 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 15 січня 2015 року, задоволено подання старшого державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі території України, без встановлення терміну заборони.

Вищевказана ухвала суду була мотивована тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду за виконавчими листами Луцького міськрайонного суду Волинської області № 2-5762 від 01.10.2009 року та № 2-5763 01.10.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 Загальна сума боргу ОСОБА_2 станом на 01.06.2011 року складала 23 024,81 грн.

Нормами цивільного процесуального кодексу України, Законами України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та «Про виконавче провадження» не передбачено можливості скасування установленого ухвалою суду тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України шляхом подачі цією особою заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка вважає, що її права порушені в зв'язку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України, має право оскаржити в апеляційному порядку лише ухвалу суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Заявник це своє процесуальне право вже реалізував.

Крім цього, відповідно до положень п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», єдиною підставою для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є виконання зобов»язань боржником.

У даному судовому засіданні заявник та його представник не заперечували про наявність на даний час у ОСОБА_2 заборгованості по аліментах, призначених за рішеннями судів.

Таким чином, судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки відповідно до чинного законодавства припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Доводи апелянта про відсутність на даний час ухилення від виконання покладених на нього зобов'язань, про часткову сплату заборгованості при вирішенні даного спору не мають правового значення та можуть слугувати підставою для звернення до державної виконавчої служби для винесення постанови в порядку п.5 Розділу XIII Інструкції про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відмова суду у задоволенні клопотання про допит у судовому засіданні свідка ОСОБА_1 не вплинула на правильність ухвали суду, оскільки обставини, що мають значення для вирішення даного спору, не підлягають встановленню на підставі показань свідків та визначені Законом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, вони є повторенням обставин, якими заявник обґрунтовував свої вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції. З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: