справа № 274/2242/17
провадження № 2/0274/1300/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23.11.17 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Замеги О.В., за участю секретаря судового засідання Павлюк - Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні і визнання права власності на частку у спільному майні,-
30.05.2017 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є власником 2/3 частки вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.02.2017 року. Іншим співвласником квартири є - ОСОБА_2, яка в зазначеній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, ремонтні роботи не здійснює, її особисті речі в квартирі відсутні. Частка відповідачки у зазначеній квартирі є незначною, становить - 13,46 квадратних метрів. З огляду на викладене, спірна квартира є неподільною, спільне володіння та користування нею неможливе.
В судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідачка по справі у судове засідання не з"явилася. Повідомлена про день час і місце розгляду справи належним чином, у відповідності до ст.ст. 74 - 76 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутності не надала.
Згідно вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ст. 197 ЦПК України, в зв"язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником 2/3 ід. частки квартири АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.02.2017 року(а.с. 12-14). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.03.1995 року квартира № 42, вул. Котовського, 62 в м. Бердичеві на праві приватної, спільної сумісної власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2. Позивач успадкував 2/3 частини квартири після ОСОБА_3, ОСОБА_4(а.с. 10, 11).
Відповідачка є власницею 1/3 частини квартири № 42, вул. Котовського, 62 в м. Бердичеві, проте в квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, ремонтні роботи в цій квартирі не здійснює, даний факт сторонами не оспорюється.
Згідно з відомостями наявними в технічному паспорті від 1995 року, вищевказана квартира є трикімнатною, загальною площею - 66,7 кв.м., житловою площею - 40,4 кв.м., розташована на четвертому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку(а.с. 8 - 9).
Відповідно до ст. 47 ЖК України, норма жилої площі встановлюється в розмірі - 13,65 квадратного метру на одну особу.
Отже, частка відповідачки у спірному нерухомому майні є незначною, спільне володіння та користування спірною квартирою неможливе, тому припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її правам та інтересам.
Відповідно до змісту статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї.
За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-68 цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні. За ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24.02.2016 року № 6-2784цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України у якості способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання таких прав.
У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом у випадку порушення її невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).
Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 20, 183, 328, 356, 365 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційни номер - НОМЕР_1, право власності на 1/3 ід. частку квартири АДРЕСА_4.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку впродовж 10 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий суддя О.В.Замега