Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/209/16 Головуючий у 1-й інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/778/2559/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

ОСОБА_2

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітньої ОСОБА_5, треті особи : орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Олександрівський відділ реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення, зняття з реєстрації місця проживання та усунення перешкод у користуванні власністю, який згодом уточнив.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності. Зазначену квартиру він придбав з прилюдних торгів. Втім колишні власники цієї квартири - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також неповнолітня донька ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка не була власницею квартири, добровільно з реєстраційного обліку за вказаною адресою не знімаються, з квартири не виїжджають, його до квартири не пускають, чим створюють перешкоди в користуванні майном.

Враховуючи вищенаведене просив суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою 34 в буд. № 104 по вул. Олександрівській (Дзержинського) в м. Запоріжжі; усунути йому перешкоди в користуванні квартирою 34 в буд. № 104 по вул. Олександрівській (Дзержинського) в м. Запоріжжі шляхом зняття ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за адресою : м. Запоріжжя, вул. Олександрівській (Дзержинського)АДРЕСА_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою 34 в будинку № 104 по вулиці Олександрівській ( колишня вул.. Дзержинського) в м. Запоріжжі.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_6 квартирою № 34 в будинку № 104 по вулиці Олександрівській ( колишня вул.. Дзержинського) в м. Запоріжжі шляхом зняття ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Олександрівська ( колишня Дзержинського)АДРЕСА_3.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи , рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2013 року по справі № 2/331/346/13 звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_4 (на даний час - Олександрівська) в м. Запоріжжі, що належала на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності № 884, виданого Жовтневою районною радою м. Запоріжжя 17.11.1997 року, зареєстрованого ОП ЗМБТІ в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Три К» за кредитним договором № 59/06 від 29.09.2006 року перед ПАТ « Банк «Національний Кредит» в розмірі 1884143, 48 грн. (з яких : 398980,34 грн. заборгованість за кредитом ; 606058, 63 грн. заборгованість за відсотками; 321884,25 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 223602,15 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків; 40193, 04 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту ; 84471,29 грн. індекс інфляції за час прострочення повернення відсотків; 157005,60 грн. індекс інфляції за час прострочення повернення кредиту) шляхом проведення прилюдних торгів з продажу предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною, встановленою незалежним експертом на стадії оцінки предмету іпотеки під час проведення виконавчих дій.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2013 року рішення суду першої інстанції від 16 квітня 2013 року змінено в частині визначення суми пені та загальної суми, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки. Розмір пені складає 120861, 98 грн. Загальна сума, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки складає 1459519, 06 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2014 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою встановлено порядок виконання виконавчого листа № 2/331/346/13, виданого 24.07.2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4 (наразі - Олександрівська) в м. Запоріжжі, що належить на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Три К» за кредитним договором № 59/06 від 29.09.2006 року перед ПАТ « Банк «Національний Кредит» в розмірі 1459519, 06 грн., шляхом проведення прилюдних торгів з продажу предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою незалежним експертом на стадії оцінки предмету іпотеки під час проведення виконавчих дій, а саме: надано дозвіл на реалізацію предмета іпотеки квартири АДРЕСА_4 (наразі - Олександрівська) в м. Запоріжжі.

30 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 на підставі протоколу про реалізацію предмета іпотеки видано Свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 3385 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46664776 від 30.10.2015 року.

Прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_4 (наразі - Олександрівська) в м. Запоріжжі, що за своєю правовою природою є правочином, який недійсним не визнаний. Право власності позивача на спірну квартиру не оскаржено.

Отже, позивач є законним власником спірної квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 ЦК України встановлено, що власникам належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

За положеннями статей 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Таким чином, право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_5 (колишня Дзержинського) в м. Запоріжжі припинилося внаслідок звернення стягнення на неї за їх зобовязаннями. Після реалізації квартири з прилюдних торгів, вони втратили право власності на вказану квартиру, а отже і право користування нею.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, щодо неповнолітньої ОСОБА_5, яка також не є членом сімї позивача і не має сервітуту на право користування житлом згідно ст..50 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до ст.ст.401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Підстави припинення сервітуту визначені також у ст.406 ЦК України. Ними, зокрема являються: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК)із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК ).

Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Зважаючи на те, що відповідачі ніколи не були членами сімї власника житла, оскільки, їх реєстрація в спірній квартирі порушує право власності позивача, а тому вимоги останнього про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном підлягають задоволенню на підставі ст.ст.319, 391, 406 ч.1 п.5 ЦК України шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування чужим майном.

Окрім цього ,згідно ст. 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є достатньою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_6 квартирою № 34 в будинку № 104 по вулиці Олександрівській (колишня вул.. Дзержинського) в м. Запоріжжі шляхом зняття ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за адресою : м. Запоріжжя, вул. Олександрівська (колишня Дзержинського)АДРЕСА_3 скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: