АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/254/17 Головуючий суддя І інстанції Єрмак Н. В.
Провадження № 22-ц/790/5571/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 25426,45 грн., яка складає різницю між фактично сплаченою ОСОБА_5 сумою компенсації збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталася 02.07.2010 року з вини відповідача, та сумою заборгованості, визначеною з урахуванням індексу інфляції та 3% річних на час проведення платежу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 02.07.2010 року за участю належного йому автомобіля марки ГАЗ номерний знак АХ 491ВІ під його ж керуванням та автомобіля марки «Шкода-Фабія» номерний знак 70090ХР під керуванням ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 28.12.2010 року встановлена винна відповідача в скоєнні ДТП на підставі висновку авто-технічної експертизи № 7075 від 31.08.2010 року.

06.09.2011 року він (ОСОБА_4В.) звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок вказаної ДТП в розмірі 17633, 65 грн., витрат на проведення незалежної оцінки в розмірі 400 грн., судового збору в розмірі 229,40 грн., а всього в сумі 18033,53 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.09.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27.01.2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 30.09.2015 року скасовано. Позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2016 року касаційна скарга відповідача відхилена.

17.10.2016 року ОСОБА_6 сплатив на його користь суму заборгованості за виконавчим листом, що підтверджено квитанціями.

Вважає, що оскільки первинна сума зобовязання відповідача суттєво знецінилася в наслідок інфляції, він має право на перерахунок суми компенсації матеріальної шкоди станом на 17.10.2016 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В запереченнях на позовну заяву ОСОБА_6, посилаючсь на те, що відшкодував позивачу матеріальну шкоду в повному обсязі, а також сплатив витрати на проведення виконавчих дій, просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 25426 грн. 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Вказане рішення було оскаржено ОСОБА_5, якийпосилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами матеріального права, викладеними в главі 82 ЦК України «Відшкодування шкоди», а саме ст.ст 1166,1187,1188,1192 ЦК України, якими передбачено повне відшкодування шкоди потерпілому винною в ДТП особою, розмір якого визначається у відповідності з реальною вартістю майна на момент розгляду справи.

Зазначає, суд першої інстанції не врахував, що сторони не перебувають у договірних правовідносинах, тому норми ст.ст. 611, 625 ЦК України до них не застосовуються. Крім того ОСОБА_4 відремонтував свій автомобіль ще у 2010 році.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4, посилаючись на безпідставність її доводів, просить залишити без змін оскаржуване рішення сукду першої інстанції, вважаючи його законним та обгрунтованим.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок відшкодування майнової шкоди з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 02.07.2010 року за участю автомобіля ГАЗ д.н. АХ 491ВІ під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля Шкода Фабія, д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 28.12.2010 року встановлена вина ОСОБА_3 в скоєнні ДТП на підставі висновку автотехнічної експертизи № 7075 від 31.08.2010 року.

06.09.2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП в розмірі 17633, 65 грн., витрат на проведення незалежної оцінки в розмірі 400 грн., судового збору в розмірі 229,40 грн., а всього в розмірі 18033,53 грн.

Справа тривалий час була предметом розгляду судів різних інстанцій.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.09.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27.01.2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 30.09.2015 року скасовано. Позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2016 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 27.01.2016 року залишено без змін.

Постановою старшого державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУ м. Харкова від 02.09.2016 року відкрито виконавче провадження по справі.

Відповідно до копії квитанції №0.0.630985367 від 10.10.2016 року ОСОБА_6 сплатив 18685,79 грн. на користь стягувача ОСОБА_4 за виконавчим листом.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому вимоги ч. 5 ст. 11 ЦК України про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин.

З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №9 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення ст. 625 ЦК України не застосовується до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (ст. 992 ЦК України).

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти, збільшилися ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджене, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів.

Як пояснив у судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 належний йому транспортний засіб автомобіль марки ГАЗ номерний знак АХ 491ВІ був відремонтований ним ще у липні 2010 року.

Таким чином, відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми заборгованості в розмірі 25 426,45 грн.

Керуючись ст.ст.303, 304, п. 2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2017 року скасувати.

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: