УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - КП «ЦОС») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та не сплачує у повному обсязі плату за комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01 липня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 38 084 грн 68 коп., яку позивач просив стягнути, а також 4 765 грн 79 коп. інфляційних втрат та 1329 грн 84 коп. - 3% річних за порушення строків виконання грошових зобов'язань.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «ЦОС» заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 45 180 грн 31 коп. та судовий збір 1218 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу нерухомості від 15 квітня 1998 року, укладеним на Київській універсальній біржі, зареєстрованим під № Е 133/4473 ОСОБА_4 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1, загальною площею 63,50 кв. м. У договорі купівлі-продажу покупцем зазначено ОСОБА_4 як фізичну особу, без посилання на його статус як приватного підприємця.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 28 вересня 1999 року № 1576 за заявою власника вказана квартира була переведена у нежитлове приміщення, де власником зазначено ОСОБА_4

Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідач як власник приміщення не виконував свої обов'язки, щодо його утримання, не оплачував житлово-комунальні послуги, а також послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно з розрахунком заборгованість відповідача за період з жовтня 2010 року по червень 2014 року станом на 01 липня 2014 року становила 45 180 грн 31 коп., в яку входить також інфляційна складова та 3 % річних, які були нараховані на підставі ст. 625 ЦК України.

Таким чином, суди, встановивши обов'язок відповідача як власника приміщення нести витрати за отримані фактично житлово-комунальні послуги у розмірі визначеному позивачем, зробили правильний висновок про задоволення позову.

Доказів, що послуги не надавались за вказаний період, або надавались не у повному обсязі, відповідач суду не надав.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач здав вказане приміщення в оренду, а тому є неналежним відповідачем, є безпідставними, оскільки договорами оренди не передбачений обов'язок орендаря сплачувати за комунальні послуги безпосередньо організації, яка надає житлово-комунальні послуги.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. МаляренкоА.В.