У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні Ѕ частиною належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, а також надвірними будівлями, які розташовані на земельній ділянці площею 0,0438 га, шляхом виселення відповідачів із зазначеного житлового приміщення.

Посилався на те, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 19 листопада 1994 року ОСОБА_9 подарувала йому частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд.

Інша частина домоволодіння належить ОСОБА_7 на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2011 року.

З усної згоди попереднього власника у спірному будинку також зареєстровані та проживають ОСОБА_6 і ОСОБА_5 Він (позивач) також усно надав згоду на тимчасове користування належною йому на праві приватної власності частиною будинку.

Оскільки на його вимогу відповідачі відмовляються добровільно звільнити належну йому частину будинку, чим створюють перешкоди у користуванні ним, просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності доказів про те, що позивач вжив заходи щодо попередження відповідачів про звільнення спірного жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, у якій із його згоди та згоди попереднього власника зареєстровані та проживають відповідачі.

Право наймодавця-власника на розірвання договору найму приміщення (укладеного на невизначений строк) передбачено ч. 3 ст. 168 ЖК Української РСР. Договір може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

У матеріалах справи відсутні докази щодо попередження ОСОБА_6 і ОСОБА_5 за два місяці, як це передбачено зазначеною вище нормою матеріального права, про звільнення ними будинку, тому суди, встановивши фактичні обставини справи, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик