Справа № 161/2005/17
Провадження № 2/161/1480/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 травня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька та збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини.

Свій позов обґрунтовує тим, що вона під час спільного проживання з відповідачем у них народилася ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона проживала з донькою в м. Луцьку у зв'язку з проведенням Анти терористичної операції та внутрішнім переміщенням з окупованої території, що підтверджується довідкою від 12.12.2014 року №764000572. З моменту переїзду і по сьогоднішній день, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дитини свідомо не приймає. Крім того, вказала, що має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану здоров'я, фізичного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах батьківських прав та обов'язків. Однак, на неодноразові звернення відповідач відмовляється добровільно надати дозвіл на вивезення дитини за кордон.

Посилаючись на наведене, позивач просила суд надати дозвіл на виїзд за межі України до Білорусії та Росії, малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, 1986 року народження, на три роки.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 05.04.2017 року до участі у справі залучено службу у справах дітей Луцької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

В судовому засіданні представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України терміном на 1 рік без згоди та супроводу батька..

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 02.10.2012 року (а.с. 8).

Також встановлено, що сторони проживають окремо. Малолітня дочка ОСОБА_3 проживає з матір'ю - ОСОБА_1, та перебуває на її утриманні, відповідач участі у вихованні дочки не приймає і матеріальну допомогу не надає.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за межі України у добровільному порядку не надавав.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33).

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим.

Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Обставин, які обмежують право малолітньої дитини ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, а тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, надати дозвіл малолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазові тимчасові виїзди за межі України в країни Республіка Білорусь та Російська Федерація у супроводі матері ОСОБА_1. без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 в період з 31 травня 2017 року по 30 травня 2018 року.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 155 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл малолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазові тимчасові виїзди за межі України в країни Республіка Білорусь та Російська Федерація у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 в період з 31 травня 2017 року по 30 травня 2018 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою ОСОБА_2, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П.Пушкарчук