Справа № 405/6219/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2017 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді - Шевченко І.М.,

при секретарі - Фришко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи ОСОБА_2 за межі України, -

встановив:

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_1 звернувся в суд з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з наступним обґрунтуванням.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області перебуває виконавче провадження № 50550669 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1802/15 від 19.11.2015, виданого Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 3569838 (три мільйона пятсот шістдесят девять тисяч вісімсот тридцять вісім) грн. 50 коп., яка складається з: 2 648 460 (два мільйона шістсот сорок вісім тисяч чотириста шістдесят) грн. заборгованість за договором позики; 212 021 (двісті дванадцять тисяч двадцять одна) грн. 60 коп. - три відсотка річних; 709 356 (сімсот девять тисяч триста пятдесят шість) грн. 87 коп. проценти за користування позикою.

Постановою державного виконавця від 18.03.2016 було відкрито виконавче провадження та запропоновано боржнику виконати рішення самостійно у строк до семи днів з моменту її винесення, а саме до 24.03.2016 року. Копія постанови разом із викликом державного виконавця були направлені боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Постановою державного виконавця від 18.03.2016 було накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу та оголошено заборону на його відчуження. Копію постанови було направлено на адресу боржника та до установ, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника.

В межах даного виконавчого провадження для перевірки майнового стану боржника державним виконавцем було направлено запити до ДПІ України, Пенсійного фонду України, ТОВ «Міжгалузевий депозитарний центр», Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області, Регіонального сервісного центру МВС України в Кіровоградській області, ДП «Держреєстри України», боржнику та до Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ НП в Кіровоградській області щодо надання інформації відносно перетину боржником державного кордону.

Згідно відповіді начальника Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_2 протягом 2015 та 2016 років 62 рази перетинав державний кордон України у різні країни Євро союзу, як автомобільним, так і повітряним транспортом.

Станом на 26.05.2016 заборгованість за вказаним вище виконавчим листом становить: 3569838,50 грн., а також заборгованість згідно постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.03.2016 ВП № 50550669, а всього 3926822,35 грн.

Державний виконавець також вказує на те, що боржник на його виклики не реагує, від виконання вищевказаних зобовязань злісно ухиляється, про що свідчать матеріали виконавчого провадження та заяви представника стягувача.

На підставі зазначеного, державний виконавець вважає, що боржник всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вільно перетинає державний кордон, ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків, протягом тривалого часу та самостійно рішення суду не виконує, не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, перешкоджає та не надає відомостей про доходи та місце знаходження майна, у зв`язку з чим просить суд тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Дослідивши матеріали подання та обставини справи суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Необхідність тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України державний виконавець обґрунтовує тим, що останній після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вільно перетинає державний кордон, що на думку державного виконавця перешкоджає виконанню рішення.

Державний виконавець наголошує на тому, що протягом 2015-2016 років ОСОБА_2 62 рази перетинав державний кордон України, що підтверджується відповіддю начальника Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ НП в Кіровоградській області.

Така позиція заявника на думку суду є помилковою, так як перетинання державного кордону України є конституційним правом кожного громадянина та не залежить від наявності щодо такого громадянина відкритого виконавчого провадження. А обмеження особи в праві вільного виїзду за межі України може бути запроваджене лише на підставі та в порядку встановленому законом, та лише в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Крім того, для застосування такого обмеження необхідною умовою є доведення доцільності такого обмеження в світлі сприяння погашенню зобовязань покладених на боржника судовим рішенням, воно має бути виправданим та пропорційним. Така позиція суду в повній мірі узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини викладеною у рішенні у справі «Хлюстов проти Росії» від 11.07.2013 (скарга № 28975/05).

Щодо можливості обмеження особи в праві вільного виїзду за межі України лише на підставі та в порядку встановленому законом суд виходить з наступного.

Згідно положень п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» від 21.01.1994 (з наступними змінами), громадянин України може бути обмежений управі виїзду за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України, в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

В підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього судовим рішенням, державний виконавець посилається на те, що ОСОБА_2 не вживає заходів до самостійного виконання рішення суду та не зявляється на виклики до виконавчої служби. З цих підстав державний виконавець прийшов до висновку про те, що боржник навмисно ухиляється від сплати боргових зобовязань.

З такою позицією заявника суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно положень ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) постанова про відкриття виконавчого провадження повинна надсилатися боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, державним виконавцем не надано доказів направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2016 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та відомості про отримання останнім такої постанови відсутні.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься пояснення ОСОБА_2 від 30.05.2016 на імя начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, в якому боржник повідомляє про відсутність у нього майна та скрутне матеріальне становище.

Вказане свідчить про те, що станом на час надання таких пояснень боржник знав про відкриття виконавчого провадження, однак це ж й спростовує те, що боржник ухилявся від виконавчих дій в межах порушеного щодо нього виконавчого провадження. А самостійне невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків, а державним виконавцем не доведено факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов'язання без поважних причин.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що за інформацією регіонального сервісного центру в Кіровоградській області від 31.03.2016 станом на 21.03.2016 за громадянином ОСОБА_2 зареєстровано автотранспорт: причіп КМЗ ПВ-01 Ч, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію САТ200185 від 14.11.2013 та автомобіль HONDA Civic, 1992 року випуску, державний номерний знак А1837ЕІ, свідоцтво про реєстрацію ГД930927 від 05.03.1993. Однак державним виконавцем не надано жодних доказів по вчиненню виконавчих дій щодо розшуку зазначеного майна для можливого погашення заборгованості перед стягувачем за рахунок такого майна.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що державним виконавцем не доведено факту умисного, свідомого ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, неповноту вчинення виконавчих дій, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 210, 377-1 ЦПК України, суд, -

постановив:

Відмовити в задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом пяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на ухвалу постановлену без участі особи, яка її оскаржує, подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда І.М. Шевченко