УХВАЛА

іменем україни

7 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом посилаючись на те, що 6 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 30 490 дол. США строком до 6 лютого 2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії та інші витрати згідно кредитного договору.

Оскільки відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 20 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 106 858,57 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 6 лютого 2008 року в сумі 50 202,14 доларів США, що складається із: 25 541,36 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 23 962,95 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 697,83 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; та 451 292 грн 47 коп., що складається із: 341 091 грн 82 коп. (еквівалент 15 776,68 дол. США) - нарахована пеня, штрафні санкції: 250 грн - фіксована частка і 109 950 грн 65 коп. (еквівалент 5 087,95 доларів США) - процентна складова. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 10 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 10 травня 2016 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Залишаючи апеляційну скаргу відповідача без руху із наданням строку для усунення недоліків, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач не у повному обсязі сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги, зазначив про відсутність підстав для відстрочення його сплати, та зобов'язав відповідача доплатити судовий збір у розмірі 40 093 грн 63 коп.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її заявнику, апеляційний суд виходив із того, що відповідачем не виконано вимог ухвали суду та не усунуто недоліки апеляційної скарги, а саме не сплачено судовий збір у повному розмірі, який передбачений Законом України «Про судовий збір».

Зазначені висновки судів відповідають вимогам закону.

Згідно із ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що апеляційна скарга не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 цього Кодексу, або не оплачена судовим збором, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє скаржника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Згідно з пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, яка діяла на час подання апеляційної скарги, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 547 грн 36 коп., а також просив розстрочити сплату судового збору на загальну суму 24 804 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Підставою для розстрочення судового збору відповідач зазначав незадовільне (скрутне) матеріальне становище. Вказував на те, що він не працює, на обліку у центрі зайнятості, як безробітний, не перебуває, доходу немає, на підтвердження чого надав довідку комунального підприємства «Комунальник» Радивилівської міської ради Рівненської області від 16 березня 2016 року.

Апеляційний суд зазначене врахував, доводи відповідача перевірив, та не знайшовши підстав для розстрочення судового збору дійшов правильного висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення заявнику. При цьому встановлено, що заявник отримав у банку значну суму грошових коштів, якими користується.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при застосуванні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження права дотримана, права заявника не порушені, оскільки він не довів наявність обставин відстрочення сплати судового збору.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків судів не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик