Провадження № 2/761/2713/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання незаконним рішення та зобов'язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач) про визнання незаконним рішення та зобов'язати вчинити дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що дійсно перебуває на квартирному обліку з 07.06.2013 року, у складі сім'ї з 1 особи, за категорією обліку - працівники прокуратури, із першочерговим забезпеченням житлом, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №749 від 17.06.2013 року. У березні 2016 року за усною інформацією працівників відділу обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації йому стало відомо, що його виключено з пільгової черги квартирного обліку працівників прокуратури. Позивач звернувся до начальника відділу обліку та розподілу житлової площі Ільченка Н. з заявою про поновлення його на пільговій черзі квартирного обліку. Однак листом № 28-123 від 13 квітня 2016 року йому було відмовлено, оскільки з моменту набрання чинності 15.07.2015 року Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ прокурори, які потребують поліпшення житлових умов, забезпечуються службовим житловим приміщенням за місцем знаходження прокуратури. Вважає, що такі дії працівників обліку та розподілу житлової площі є незаконними, суперечать чинному законодавству України, чим порушують його права на поліпшення житлових умов.

Тому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 11.11.2015 року № 640 «Про взяття на квартирний облік громадян, зняття з обліку та внесення змін у справи квартирного обліку" в частині виключення його з пільгової черги «Працівники прокуратури» та переведення до загальної черги з 07.06.1013 року; визнати його таким, що перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у відділі обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації з 07.06.2013 року на пільгових підставах за категорією - працівники прокуратури, порядок забезпечення житлом - першочерговий, з відповідним внесенням змін Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією до його облікової справи №36735; стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач дійсно перебуває на квартирному обліку з 07.06.2013 року, у складі сім'ї з 1 особи, за категорією обліку - працівники прокуратури, із першочерговим забезпеченням житлом, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №749 від 17.06.2013 року (а.с. 8).

31.01.2014 року позивачу, в порядку призначення на вищу посаду, присвоєно класний чин: юрист 1 класу (а.с. 12).

Відповідно довідки Національної академії прокуратури України №09/02-вн від 03.02.2016 року, позивач дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1, власником житлової площі є держава в особі Національної академії прокуратури України. Позивач є докторантом академії (а.с. 10).

Зі слів позивача, у березні 2016 року за усною інформацією працівників відділу обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації йому стало відомо, що його виключено з пільгової черги квартирного обліку працівників прокуратури, звернувшись до начальника відділу обліку та розподілу житлової площі з заявою про поновлення його на пільговій черзі квартирного обліку, було відмовлено.

Як вбачається з листа № 28-123 від 11 квітня 2016 року позивачу було відмовлено в поновленні на пільговій черзі квартирного обліку, оскільки з моменту набрання чинності 15.07.2015 Закону України «Про прокуратуру» прокурори, які потребують поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житловим приміщенням за місцем знаходження прокуратури. Тобто Закон України не передбачає забезпечення житловою площею прокурорів на пільгових умовах. Прикінцевими положеннями Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на сьогодні є чинним частина перша статті 49 та частина третя статті 51-2, інші частини зазначених статей втратили чинність. На підставі листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.07.2015 року № 056/99-3491 внесено зміни до облікових справ працівників прокуратури, які перебувають на обліку громадян потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно витягу з розпорядження про взяття на квартирний облік громадян, зняття з обліку та внесення змін у справи квартирного обліку №640 від 11.11.2015 року, внесено зміни до облікової картки позивача, а саме: змінено порядок забезпечення житлом - на загальну чергу.

Згідно ч. 1 ст. 83 Закону України «Про прокуратуру» після призначення на посаду прокурор, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження прокуратури.

Згідно ч. 4 ст. 49 Закону України в редакції від 01.03.2016 року прокурори забезпечуються жилою площею місцевими органами влади, а військовослужбовці військових прокуратур - за рахунок Міністерства оборони України за місцем проходження служби, в першочерговому порядку.

Згідно п.п 1 п. 3 Прикінцевих положень (Розділ XII) Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-УІІ, Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ у цілому втратив чинність окрім низки статей, у тому числі частини третьої статті 51-2 вказаного закону, яка на даний час є чинною і становить частину національного законодавства України.

Відповідно ст. 51-2 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, на науково-педагогічних працівників, аспірантів і докторантів Національної академії прокуратури України, які мають класні чини, поширюються положення статей 46, 46-2, 46-3, 46-4, 47, 48, 48-1, 49, 50, 50-1, 51, 52, 53, 54 та 55 вказаного Закону.

Таким чином, ч. 4 ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року відносно такої категорії працівників прокуратури як докторанти Національної академії прокуратури України залишається чинною і передбачає забезпечення жилою площею місцевими органами влади в першочерговому порядку.

Розглядаючи даний спір суд враховує, що 15.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII. Даним законом було змінено порядок надання житла працівника м прокуратури, а саме: скасовано забезпечення житлом прокурорів на пільгових умовах, а п. 1 ст. 83 Закону передбачено, що після призначення на посаду прокурор, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження прокуратури.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом Закон України «Про прокуратуру» 05.11.1991 № 1789- XII. Тобто, норма визначена у пункті шостому статті 49 Закону України «Про прокуратуру» 1991 року, яка передбачала, що прокурори і слідчі прокуратури, призначені на роботу в іншу місцевість, протягом шести місяців забезпечуються виконавчими комітетами місцевих Рад, а військовослужбовці військових прокуратур - за рахунок Міністерства оборони України за місцем проходження служби благоустроєним жилим приміщенням у позачерговому порядку, втратила чинність.

Згідно листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.07.2015 №056/99-3491 були внесені зміни до «Класифікатора категорій облікових справ» і словника автоматизованого банку даних «Квартоблік» та виключені категорії обліку «прокурори і слідчі прокуратури, призначені в іншу місцевість».

Відповідно до статті 15 Житлового кодексу Української РСР та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 №121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» (із змінами і доповненнями) повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; надання відповідно до законодавства житла, отриманого в порядку розподілу від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), видача ордеру на жиле приміщення, здійснення соціального квартирного обліку відповідно до чинного законодавства відносяться до компетенції районних в місті Києві державних адміністрацій.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.09.2014 №1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в місті Києві», Департамент будівництва та житлового забезпечення, з урахуванням загальноміського автоматизованого банку «квартобліку» здійснює від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розподіл і передачу житлових приміщень у встановленому порядку. Районні в місті Києві державні адміністрації не можуть надавати житлові приміщення (які звільнилися і перебувають у власності територіальної громади Києва) без їх надходження в установленому порядку від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно - територіальної одиниці забезпечують: виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня; законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян.

Відповідно до статті 6 Закону на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» правовий статус місцевих державних адміністрацій встановлюється Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Місцеві державні адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня.

Згідно ст. 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Акти місцевих державних адміністрацій індивідуальної дії, прийняті в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо самими актами не встановлено пізніший строк введення їх у дію.

Пунктом 27 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 №470 передбачено, що громадяни виключаються із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили вказане право.

Враховуючи факт порушення прав позивача, для отримання правової допомоги він уклав договір про надання правової допомоги від 01.10.2016 року з адвокатом Майка А.Б., відповідно до умов п. 6.2. якого, розмір гонорару складає 5700,00 грн.

Відповідно Акту про надання правової допомоги адвокат надав правову допомогу, а позивач отримав правову допомогу у вигляді надання правової інформації, консультацій і роз'яснень, участь в судових засіданнях та представництво інтересів з правових питань вартістю 5700,00 грн.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги (ч. 1 ст. 56 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Майка А.Б. було укладено договір про надання правової допомоги від 01.10.2016 року, але в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували розрахунок розміру витрат відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача в якості понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 5700,00 гри. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи пояснення та надані у справі докази, суд вважає, що позивач довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, беручи до уваги, що дійсно позивач являється працівником прокуратури, докторантом Національної академії прокуратури України, тому має право на першочергове забезпечення житлом з 07.06.2013 року, а відповідно розпорядження Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 11.11.2015 року №640 «Про взяття на квартирний облік громадян, зняття з обліку та внесення змін у справи квартирного обліку» в частині виключення ОСОБА_1 з пільгової черги «Працівники прокуратури» - протиправне та підлягає скасуванню, також суд бере до уваги, що позивачем не надано доказів розрахунку розміру наданої правової допомоги, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1102,40 грн. (а.с. 1-3).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 16, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212-218, 294 ЦПК України; Законом України «Про прокуратуру», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання незаконним рішення та зобов'язати вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 11.11.2015 року №640 «Про взяття на квартирний облік громадян, зняття з обліку та внесення змін у справи квартирного обліку» в частині виключення ОСОБА_1 з пільгової черги «Працівники прокуратури» та переведення до загальної черги з 07.06.2013 року.

Визнати ОСОБА_1 таким, що перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у відділі обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації з 07.06.2013 року на пільгових підставах за категорією - працівники прокуратури, порядок забезпечення житлом - першочерговий, з відповідним внесенням змін Шевченківською районною у місті Києві державної адміністрацією до облікової справи ОСОБА_1 №36735.

Стягнути з Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1102,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя