Справа № 426/463/17
РІШЕННЯ

іменем України

20 червня 2017 року Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

при секретарі Фурсовій Н.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні зала суду міста Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу об'єкта не рухомості дійсним та визнання права власності на нього,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому прохає суд визнати дійсним договір №10.10.2016 купівлі-продажу нежитлового приміщення №23,24 (магазину), укладеного 10 жовтня 2016 року між ОСОБА_1, з однієї сторони та громадянином України ОСОБА_4, громадянкою України ОСОБА_3, громадянкою України ОСОБА_2, з іншої сторони та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт: НОМЕР_2 виданий 30.04.1999 року Ленінським РВ УМВС України в Луганській області, і/к - НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, право власності на нежитлове приміщення №23, 24 (магазину) з окремим зовнішнім входом, тамбуром та вхідним ганком, загальною площею 90,9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 15 червня 2007 року об'єкт нерухомого майна, який складається з нежитлових приміщень №23, 24 (магазину) з окремим зовнішнім входом, тамбуром та вхідним ганком, загальною площею 90,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 належить гр. ОСОБА_4 (24/100 частки), гр. ОСОБА_3 (24/100 частки) та гр. ОСОБА_2 (52/100 частки). Вартість приміщення становить 77000 (сімдесят сім тисяч) гривень 00 копійок. 10 жовтня 2016 року між ним з однієї сторони та гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_2 з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №10.10.2016. Відповідно до умов Договору №10.10.2016 гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передали йому у власність вказане приміщення, а він прийняв його та сплатив за нього грошові кошти, у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень. Вартість вказаного Приміщення була погоджена ними за попередньою домовленістю з урахуванням вартості аналогічного нерухомого майна в місті Луганськ. До укладання договору між ним та продавцями в усній формі були погоджені всі істотні умови, які стосуються порядку укладання та виконання договору, порядку передачі приміщення та сплати грошових коштів за нього. Договір було укладено в присутності свідка ОСОБА_5 в простій письмовій формі, ними особисто, свідомо, без будь- якого морального або фізичного тиску та впливу. Дружина позивача ОСОБА_6 надала нотаріально посвідчену згоду на придбання позивачем зазначеного приміщення.

Факт передачі зазначеної грошової суми підтверджується власноруч підписаною гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в присутності свідка ОСОБА_5, розпискою, яка згідно п. 5 Договору є складовою та невід'ємною його частиною. Також, на вимоги п. 9 між позивачем та продавцями 10.10.2016 року було укладено Акт прийому-передачі приміщення до укладеного договору купівлі-продажу №10.10.2016, відповідно до якого гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 особисто передали позивачу оригінали правовстановлюючих документів на Приміщення (свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомого майна, виданого управлінням комунальним майном Луганської міської ради від 15 червня 2007 року), технічний паспорт та всі комплекти ключів від вхідних дверей до нього. На момент передачі в приміщенні були відсутні будь-які особисті або побутові речі продавців, воно знаходилось у технічному стані, придатному для нормального його використання, заборгованості за комунальними та іншими платежами не було, недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню приміщення за призначенням не малось. Також, на момент підписання акту позивач та гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 засвідчили, що грошові кошти позивачем сплачені в повному обсязі.

З урахуванням цього 01.11.2106 року позивач зателефонував Відповідачу, гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3 та запропонував поїхати 10.11.2016 року до міста Сєвєродонецьк, Луганської області, для того щоб нотаріально посвідчити укладену між ними угоду. Продавці гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3 погодились з цим, але Відповідач від пропозиції відмовилась. Позивач попросив її надати письмову відповідь на його пропозицію та надіслати її листом на його адресу. В подальшому відповідач ОСОБА_2 багаторазово ухилялася від явки до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення цього договору купівлі-продажу, посилаючись на те, що для неї виїзд до органів нотаріату, розташованих на території України, супроводжується з загрозою для її життя та здоров'я. В обґрунтування вона наводила факти збільшенням обстрілів з важкого озброєння, гранатометів, кулеметів з боку терористичних угруповувань так званих Л/ДНР, постійними провокаціями в районах, близьких до розташування КПВВ, обстрілами цивільного транспорту в «сірій зоні» із стрілецької зброї, збільшенням кількості поранених та загиблих, як серед військових збройних сил України, МВС тощо, так і серед цивільного населення. Крім того, вона не має фізичної можливості стояти в чергах на КПВВ, які штучно створюються представниками так званих ЛНР, ДНР. А з лютого 2017 року вона взагалі перестала відповідати на телефонні дзвінки позивача.

В судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить суд розгляд даної справи провести без його участі. На задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_2, він же представник третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 позов визнав повністю, вважає, що є всі підстави для його задоволення, оскільки відсутня реальна можливість у відповідача нотаріально посвідчити цей договір через неможливість її виїзду з м. Луганська на контрольовану державою територію.

Свідок ОСОБА_5 підтвердив факт укладення угоди, передачі майна та коштів відповідно до угоди.

Вислухавши представника відповідача та третіх осіб ОСОБА_7, свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 15 червня 2007 року об'єкт нерухомого майна, який складається з нежитлових приміщень №23, 24 (магазину) з окремим зовнішнім входом, тамбуром та вхідним ганком, загальною площею 90,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 належить гр. ОСОБА_4 (24/100 частки), гр. ОСОБА_3 (24/100 частки) та гр. ОСОБА_2 (52/100 частки) (а.с. 15-16).

Вартість приміщення відповідно до Звіту про оцінку майна становить 77000 (сімдесят сім тисяч) гривень 00 копійок (а.с. 19-23).

10 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_2 з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №10.10.2016. Відповідно до умов Договору №10.10.2016 гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передали позивачу у власність вказане приміщення, а позивач прийняв його та сплатив за нього грошові кошти, у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень. Факт передачі зазначеної грошової суми підтверджується підписаною гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в присутності свідка ОСОБА_5,

розпискою, яка згідно п. 5 Договору є складовою та невід'ємною його частиною. Також відповідно до п. 9 між позивачем та продавцями 10.10.2016 року було укладено Акт прийому-передачі приміщення до укладеного договору купівлі-продажу №10.10.2016, відповідно до якого гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 особисто передали позивачу оригінали правовстановлюючих документів на Приміщення (свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомого майна, виданого управлінням комунальним майном Луганської міської ради від 15 червня 2007 року), технічний паспорт та всі комплекти ключів від вхідних дверей до нього (а.с. 95-97).

01.11.2106 року позивач запропонував відповідачам поїхати 10.11.2016 року до міста Сєвєродонецьк Луганської області, для того щоб нотаріально посвідчити укладену між ними угоду. Продавці гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3 погодились з цим, але ОСОБА_2 від пропозиції відмовилась.

В подальшому відповідач ОСОБА_2 багаторазово ухилялася від явки до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення цього договору купівлі-продажу, посилаючись на те, що для неї виїзд до органів нотаріату, розташованих на території України, супроводжується з загрозою для її життя та здоров'я. В обґрунтування вона наводила факти збільшенням обстрілів з важкого озброєння, гранатометів, кулеметів з боку терористичних угруповувань так званих Л/ДНР, постійними провокаціями в районах, близьких до розташування КПВВ, обстрілами цивільного транспорту в «сірій зоні» із стрілецької зброї, збільшенням кількості поранених та загиблих, як серед військових збройних сил України, МВС тощо, так і серед цивільного населення. Крім того, вона не має фізичної можливості стояти в чергах на КПВВ, які штучно створюються представниками так званих ЛНР, ДНР. З лютого 2017 року вона перестала відповідати на телефонні дзвінки позивача.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. З цього вбачається, що ними як сторонами були виконані вимоги ст. 655 ЦК України, а як слідство, відбулось повне виконання умов укладеного між ними договору, що підтверджено документальними доказами.

Норми ч. 1 ст. 202 ЦК України передбачають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ч. З ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із ч. 3 ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Суд також враховує ті обставини, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України

«Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, із зазначеної дати (01.01.2013р.- набрання чинності змін в законодавстві) скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення.

Згідно з п.7 укладеного між позивачем та гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3, ОСОБА_2 встановлено, що сторони домовилися на протязі 1-го календарного місяця з дати підписання договору, але не пізніше 12 листопада 2016 року, буде проведено нотаріальне посвідчення укладеного договору купівлі-продажу приміщення. В разі ухиляння однією із сторін від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу Приміщення, інша сторона має право звернутись до суду з заявою про визнання цього договору дійсним з усіма виникаючими з цього юридичними наслідками.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. На момент укладання Договору здійснити нотаріальне посвідчення правочину за місцем його вчинення, а саме у місті Луганську, було не можливим, оскільки ця дія здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 "Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції" в місті Луганськ тимчасово припинений доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тому нотаріальне посвідчення правочинів, відповідно до чинного законодавства, в місті Луганськ не відбувається. Але, цим же Наказом закріплено, що нотаріальні дії та державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, яке розташоване на непідконтрольній українській владі території (в тому числі місто Луганськ) на сьогоднішній день здійснюють відповідні державні реєстратори речових прав на нерухоме майно органів державної реєстрації прав і приватні та державні нотаріуси інших районів Луганської та Донецької областей відповідно до законодавства.

Враховуючи ці обставини, позивач звертався за консультацією до приватного нотаріуса в місті Сєвєродонецьк, щодо можливості нотаріального посвідчення укладеного між ним та відповідачем договору. Нотаріус йому повідомив, що відповідно до ч.1 ст. 43 Закону України «Про Нотаріат» - не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. Іншими словами, без явки відповідача або її представника, уповноваженого на вчинення продажу приміщення від її імені, вчинити таку нотаріальну дію неможливо.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист прав власності та інших речових прав» від 21.12.2012р., при вирішенні справ про визнання дійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна з підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України,... суд може визнати такі договори дійсними. У цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Враховуючи викладені обставини суд вважає, що на момент укладання договору купівлі-продажу №10.10.2016 між позивачем та відповідачами були погоджені усі істотні умови договору, його зміст та форма викладені з дотриманням норм діючого законодавства та жодним чином не

порушують права та інтереси інших осіб. Позивачем здійснено повний розрахунок з продавцями, що підтверджено документально. Приміщення передано позивачу, що підтверджується даними акту прийому-передачі майна. Все це свідчить про повне виконання сторонами правочину, покладених на них обов'язків і, таким чином, як слідство, виконання самого договору.

Однак, оскільки укладений між сторонами договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, від якого тривалий час ухиляється відповідач, а одностороннє укладання таких видів договорів не передбачено діючим законодавством України, то, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України це є підставою для визнання такого договору дійсним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. І Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод кожна фізична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Ст. 41 ч.1 ч.4 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ч. З ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який піддягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Враховуючи викладені обставини суд вважає, що єдиним способом захисту порушених прав позивача, зокрема права власності, є задоволення вимог про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №10.10.2016 дійсним та визнання за позивачем права власності.

На підставі викладеного, керуючись

ст.ст. 10, 11, 58-61, 79, 88, 212-216 ЦПК України;

ст. 16, ст.ст. 209, 220, 334, 638, 640, 657 ЦК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості дійсним та визнання права власності на нього - задовольнити.

Визнати дійсним договір №10.10.2016 купівлі-продажу нежитлового приміщення №23,24 (магазину), укладеного 10 жовтня 2016 року між громадянином України ОСОБА_1, з однієї сторони та громадянином України ОСОБА_4, громадянкою України ОСОБА_3, громадянкою України ОСОБА_2, з іншої сторони.

Визнати за громадянином України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт: НОМЕР_2 виданий 30.04.1999 року Ленінським РВ УМВС України в Луганській області, і/к - НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, право власності на нежитлове приміщення №23, 24 (магазину) з окремим зовнішнім входом, тамбуром та вхідним ганком, загальною площею 90,9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 770 (сімсот сімдесят) грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Луганської області через Сватівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка