АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи:661/990/17 Головуючий в суді І інстанції: Матвєєва Н.В.
Номер провадження:22-ц/791/1830/17 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого Склярської І.В.,

суддів : Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Чертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, зазначаючи, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві перебував виконавчий лист № 2-1756/2006, виданий Новокаховським міським судом Херсонської області про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2006 року і до досягнення ним повноліття.

Посилаючись на те, що в ході виконання рішення суду було встановлено, що відповідач окрім останньої роботи на ТОВ «САТ» отримував додаткові доходи, з яких не утримувались аліменти, а саме з квітня 2011 року по листопад 2012 року включно в ПП «ОСОБА_6.» та з листопада 2012 року по січень 2014 року в ПП «ОСОБА_7.»

Зазначає, що вона неодноразово зверталася до ВДВС Дніпровського районного управління юстиції м. Києва з заявою про надання довідки - розрахунку про заборгованість за виконавчим листом № 2-1756/2006 та передачу виконавчого провадження за місцем фактичного проживання боржника та знаходження його майна в м. Нова Каховка.

На даний час виконавче провадження перебуває на виконанні у Новокаховському міському відділі державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Херсонській області. Відповідачу було донараховано аліменти, які він добровільно не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за період з 2011 року по 2014 року становить 8896,35 грн. та до теперішнього часу відповідачем не погашена, у зв'язку з чим, просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 2623,41 грн. та судові витрати.

Рішенням суду від 02 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 2320,02 грн., а також судовий збір в сумі 640 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 був зобов'язаний до сплати аліментів на сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? часини заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2006 року і до досягнення ним повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2. Надалі, ОСОБА_4 також зобов'язаний був до сплати аліментів у вищезазначеному розмірі з 25.12.2013 року по 03.07.2014 року. З 08.05.2015 року він також зобов'язаний до сплати аліментів в сумі 200 грн. до закінчення сином навчання.

За місцем основної роботи відповідача, з якої він був звільнений 12.05.2015 року, ТОВ «ТК«САТ», з нього стягувалися аліменти в установленому законом порядку . Разом з тим, відповідач мав трудові правовідносини з фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 з 01 квітня 2011 року по 08 листопада 2012 року (т.1 а.с.28) та з фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 з 08.11.2012 року по 31.01.2013 року (т.1 а.с.27) та отримував заробітну плату (т.1 а.с.243-244), проте як вбачається з матеріалів справи та визнається відповідачем, державну виконавчу службу не повідомив про наявність додаткових місць роботи, отримання доходу з якого мають стягуватися аліменти.

Саме встановлення додаткового місця роботи боржника у приватного підприємця ОСОБА_6, стало підставою для звернення державного виконавця до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого листа та постановлення судом ухвали від 26 лютого 2013 року про його видачу (т.1 а.с.125), проте постанова державного виконавця від 21.06.2013 року про повернення виконавчого листа стягувачеві повернута ОСОБА_8 саме з підстав того, що на час отримання дубліката виконавчого листа та звернення його до виконання боржник за вказаним місцем роботи вже не працював ( т.1 а.с.128,196, 232).

Також з матеріалів справи вбачається, що стягувач ОСОБА_8 05.09.2013 року звернулася з повторною заявою до ВДВС в якій повідомила про додаткове місце роботи боржника - приватного підприємця ОСОБА_7 (т.1 а.с.129), на що їй, 03.10.2013 року, повідомили, що не зазначення нею місця роботи боржника, унеможливлює направлення дубліката виконавчого листа по територіальності, а в матеріалах справах відсутні відомості ідентифікаційного коду боржника (т.1 а.с.131).

Разом з тим, з листа ДВС України від 20.12.2013 року (т.1 а.с.195-196) вбачається, що 11.12.2013 року виконавчий документ надіслано за належністю за місцем роботи боржника у ПП ОСОБА_9 до ВДВС Миколаївського МУЮ.

Розгляд скарг стягувача свідчить, що у лютому, квітні 2015 року виконавчою службою для підтвердження факту працевлаштування та отримання доходів боржником до суб'єктів підприємницької діяльності ОСОБА_7 та ОСОБА_6, УПФУ, направлені запити державного виконавця, а боржнику 30.10.2015 року направлений виклик (т.1 а.с.184-185,186-187) .

Отже, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про відсутність вини боржника у несплаті аліментів, оскільки як стягувачем так і виконавчою службою здійснювалися вище перелічені заходи, в той час як боржник не виконав, покладений на нього Законом України «Про виконавче провадження» (ч.6 ст.12) в редакції на час здійснення виконавчого провадження, обов'язок повідомлення про наявність інших місць роботи, отримання заробітної плати, з якої підлягають стягненню аліменти.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що боржник мав додаткові доходи за місцем роботи у суб'єктів підприємницької діяльності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.27,28, 95, 243,244), проте аліменти з цих видів доходів (заробітної плати ) не утримувалися.

Відповідно до п.1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 та підлягає застосування відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив всі обставини справи, правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги про нарахування пені поза межами строку виконання виконавчого листа про стягнення аліментів до повноліття дитини, в тому числі за 2014 рік, не ґрунтуються на доказах, оскільки пеня нарахована судом саме до часу досягнення повноліття судом - грудень 2013 року.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про невідповідність сум нарахування аліментів з заробітної плати за додатковими місцями роботи, оскільки вони не ґрунтуються на належних доказах та нормах матеріального права. З довідки-розрахунку заборгованості (т.1 а.с.95), невідповідність якої відповідачем не доведена та судом не встановлена, вбачається, що аліменти нараховані на суму заробітної плати, з якої утримані податки.

Відповідачем також не доведені належними доказами підстави для застосування зменшення розміру неустойки, передбаченого ч.2 ст.196 СК України, а тому доводи його апеляційної скарги про неврахування судом подальшої сплати аліментів в розмірі 200 грн. на сина, який продовжує навчання, знаходження на утриманні непрацюючої дружини та відсутність стабільного доходу ,колегія суддів не може прийняти до уваги.

За роз'ясненнями викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п.22) передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Судом першої інстанції обґрунтовано доведено наявність вини відповідача в простроченні сплати аліментів з заробітної плати, отримуваною ним за додатковими місцями роботи відповідно до укладених трудових договорів, відповідальність за що полягає у сплаті пені.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, як такі, що не ґрунтуються на належних доказах, нормах матеріального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна