ухвала

іменем україни

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та Коропецької селищної ради про визнання недійсними державних актів та рішень, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 01 липня 2016 року та додаткове рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом про визнання недійсними державних актів та рішень Коропецької селищної ради з наступними змінами від 01 жовтня 2013 року та від 11 березня 2015 року:

про визнання недійсним рішення № 195 Коропецької селищної ради від 22 грудня 2011 року із доповненнями, внесеними відповідно до рішення Коропецької селищної ради від 06 квітня 2012 року № 222 «Про розгляд протесту прокурора Монастириського району..»;

про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 16 листопада 2011 року № 162 «Про затвердження акта узгоджувальної комісії щодо обстеження земельної ділянки і становлення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_7.»;

про визнання недійсними державних актів серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, та серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, виданих на ім'я ОСОБА_5;

про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 02 листопада 2012 року № 355, яким ОСОБА_5 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,16 га;

про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 11 липня 2012 року № 311, яким надано дозвіл в.о. селищного голови ОСОБА_8 підписати кадастрові плани та акти погодження меж ОСОБА_5 замість суміжного землекористувача ОСОБА_6;

про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 08 травня 1996 року (витяг), яким Коропецька селищна рада вирішила передати в приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства.

Позивач вказав, що цими рішеннями порушено його право користування земельною ділянкою для будівництва й обслуговування її житлового будинку та для ведення особистого господарства по АДРЕСА_1

Рішенням Монастириського районного суду від 11 березня 2015 року у позові ОСОБА_4, процесуального правонаступника ОСОБА_6, з врахуванням доповнень до позовних вимог від 01 жовтня 2013 року та з урахуванням змін, зазначених у заяві від 11 березня 2015 року про визнання недійсним рішення № 195 12 позачергової сесії 6-скликання від 22 грудня 2011 року із доповненнями, внесеними відповідно до рішення 15 сесії 6-скликання Коропецької селищної ради № 222 від 06 квітня 2012 року «Про розгляд протесту прокурора Монастириського району…»; про визнання недійсним рішення одинадцятої сесії шостого скликання Коропецької селищної ради № 162 від 16 листопада 2011 року «Про затвердження акта узгоджувальної комісії щодо обстеження земельної ділянки і встановлення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_6.»; про визнання недійсними державних актів серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, виданий на ім'я ОСОБА_5, кадастровий номер НОМЕР_3 та серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, виданий на ім'я ОСОБА_5.; про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 2 листопада 2012 року № 355, яким ОСОБА_5 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,16 га; визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 11 липня 2012 року № 311, яким надано дозвіл в.о. селищного голови ОСОБА_8 підписати кадастрові плани та акти погодження меж ОСОБА_5 замість суміжного землекористувача ОСОБА_6.2; про визнання недійсним рішення Коропецької селищної ради від 08 травня 1996 року (витяг), яким Коропецька селищна рада вирішила передати в приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 01 липня 2016 року рішення Монастириського районного суду від 11 березня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та Коропецької селищної ради задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, виданий 03 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_5, кадастровий номер НОМЕР_3.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, виданий 03 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_5

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто в користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5, Коропецької селищної ради по 3 526 грн судових витрат з кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення та додаткове рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що при проведенні приватизації земельної ділянки відповідачки не було дотримано вимог закону, а саме не встановлено та не узгоджено розміри та межі земельних ділянок чим неправомірно частково припинено право користування земельною ділянкою позивача.

Оскільки земельні ділянки відповідача, відповідно до даних, зазначений у її державному акті, накладаються на земельну ділянку позивача, колегія суддів апеляційного суду вважала, що державні акти, видані позивачу 03 грудня 2012 року слід визнати недійсними, так як порушується право користування позивача на надану в законному порядку земельну ділянку.

Доводи касаційної скарги щодо поверхневого висновку експертизи без врахуванні всіх обставин та щодо узгодження меж не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Як установлено судами попередніх інстанцій, рішенням Коропецької селищної ради від 08 квітня 1996 року у приватну власність ОСОБА_6 передано земельну ділянку для обслуговування будинку площею 0,25 га та для ведення підсобного господарства земельну ділянку площею 0,12 га по АДРЕСА_1.

Рішенням Коропецької селищної ради від 29 травня 1996 року передано у приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку для обслуговування будинку площею 0,25 га та для ведення підсобного господарства 0,16 га по АДРЕСА_2 Монастириського району, а всього 0,41 га.

Сторони у справі є суміжними землекористувачами, що стверджується планами земельних ділянок, актом погодження меж технічної документації із землеустрою, оспорюваними державними актами від 03 грудня 2012 року та визнається сторонами.

Отже, сторони у справі набули право користування земельними ділянками відповідно до рішень сільської ради правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлені.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не оформили документів на права власності на землю та користувались земельними ділянками за існуючими межами.

Встановлено, що земельні ділянки за АДРЕСА_3 розмежовує металева огорожа з металевих прольотів та стовчиків на бетонній стрічковій основі.

ОСОБА_6 користується земельною ділянкою в існуючих межах з 1983 року, що стверджується матеріалами стереотопографічної зйомки за 1992 рік, не заперечується самою відповідачкою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер і рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2011 року, залишеним без змін апеляційною і касаційною інстанцією, визнано за його спадкоємицею ОСОБА_5 право власності на земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування будинку та 0,16 га для ведення підсобного господарства, які знаходились по АДРЕСА_2 Монастириського району.

Відповідно до рішення Коропецької селищної ради від 11 липня 2012 року № 311, надано дозвіл в.о. селищного голови ОСОБА_8 підписати кадастрові плани та акти погодження меж ОСОБА_5 замість суміжного землекористувача ОСОБА_6

На підставі вищезазначеного рішення суду на ім'я ОСОБА_5 03 грудня 2012 року видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,25 га для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_3 та державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,16 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер НОМЕР_4.

Рішенням Коропецької селищної ради від 16 листопада 2011 року затверджено акт узгоджувальної комісії земельної комісії від 15 вересня 2011 року обстеження земельної ділянки та встановлення межових знаків між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, згідно з яким вирішено встановити межові знаки згідно з актом винесення в натурі червоних ліній і проведення розбивки контурів фундаментів будівель від 20 серпня 1975 року та передати у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 різницю по половині, тобто ОСОБА_5 - 0,39 га, а ОСОБА_6 - 0,23 га.

Рішенням Коропецької селищної ради від 22 грудня 2011 року затверджено акт земельної комісії від 22 грудня 2011 року, згідно з яким комісія пропонує границі земельних ділянок суміжних землекористувачів (ОСОБА_5 та ОСОБА_6.) затвердити згідно з планом схеми землекористувача ОСОБА_5

Рішенням Коропецької селищної ради від 06 квітня 2012 року за № 222 при розгляді протесту прокурора Монастириського району на рішення сесії ради від 16 листопада 2011 року та від 22 листопада 2011 року за № 195 вирішено внести доповнення до п. 1 вищезазначених рішень ради щодо відновлення межових знаків згідно з даними земельно-кадастрової документації та картографічного зображення 1963 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер і ОСОБА_4 ухвалою Монастириського районного суду від 08 вересня 2014 року залучена до справи як правонаступник на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Монастириською державною нотаріальною конторою 08 липня 2014 року.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 603/656/13-ц, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16 травня 2016 року, сторони фактично користуються земельними ділянками для обслуговування будинку та ведення особистого селянського господарства у с. Стігла Монастириського району Тернопільської області: ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 - земельною ділянкою площею 0,3189 га, тоді як згідно з даними державного акта - 0,41 га, а ОСОБА_4 по АДРЕСА_4 як правонаступник ОСОБА_6 - земельною ділянкою площею 0,3040 га, тоді як згідно з рішенням надано 0,37 га.

При співставленні даних щодо площі та конфігурації земельних ділянок, зазначених у державному акті про право власності, виданому на ім'я ОСОБА_5, з даними, які отримані при проведення експертом фактичних обмірів встановлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 не відповідає площі земельної ділянки, зазначеної в державному акті та рішенні сільської ради.

Згідно з висновком вищезазначеної експертизи площа земельної ділянки, якою фактично користувався ОСОБА_6 і його правонаступник ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 не відповідає площі земельної ділянки, яка виділена у приватну власність згідно з рішенням сільської ради від 29 травня 1995 року.

Акти обмірів від 23 листопада 2010 року, від 25 вересня 2011 року, від 22 грудня 2011 року носять загальний характер, є суперечливими.

Так, згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 603/656/13-ц, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16 травня 2016 року, дані, зазначені у вищезазначених актах не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в них відсутні графічна частина земельних ділянок, в зв'язку з чим встановити відповідність площі та конфігурації земельних ділянок для обслуговування будинку та ведення підсобного господарства, які знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_5 площі, лінійним промірам, конфігурації земельних ділянок, зазначених у вищезазначених актах неможливо.

Крім того в акті обміру земельних ділянок від 23 листопада 2010 року зазначено, що встановлено межові знаки, однак згідно експертизи в наявності земельні ділянки за №№ 33 та 34 розмежовує металева огорожа з металевих прольотів та стовчиків на бетонній стрічковій основі.

В акті від 25 вересня 2011 року зазначено площу земельної ділянки 0,39, а фактично у користуванні відповідачки знаходиться 0,31га, а згідно даних у державному акті 0,41.

У акті від 22 грудня 2011 року у графічній план-схемі земельних ділянок не зазначена їх площа, не з усіма геометричними розмірами по периметру земельної ділянки, через що встановити відповідність площі та конфігурації земельних ділянок, які знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_5 площі, лінійним промірам, конфігурації земельних ділянок, зазначених в акті від 22 грудня 2011 року не є можливим.

При співставленні даних, зазначених в плані земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (правонаступник ОСОБА_4.) від 06 червня 2011 року з даними, отриманими під час проведення обмірів даних земельних ділянок встановлено, що площа, конфігурація земельних ділянок, які фактично знаходяться у котируванні ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 відповідає площі, лінійним промірам, конфігурації земельної ділянки згідно вищезазначеного плану.

При співставленні даних на земельні ділянки ОСОБА_5, що зазначені в державному акті з даними, отриманими під час проведення фактичних обмірів земельних ділянок по АДРЕСА_4 що знаходиться в користуванні ОСОБА_4 встановлено факт накладення цих земельних ділянок, площа якого становить - 0,05 га, а площа накладення земельних ділянок ОСОБА_5 становить - 0,044га.

Позивач, як суміжний землекористувач земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_5, не погоджував розташування межі між своєю ділянкою і ділянкою сусіда, оскільки відповідно до рішення Коропецької селищної ради від 11 липня 2012 року № 311, надано дозвіл в.о. селищного голови ОСОБА_8 підписати кадастрові плани та акти погодження меж ОСОБА_5 замість суміжного землекористувача ОСОБА_6

Отже, з позивачем не погоджено на місцевості зовнішні межі земельних ділянок при розробці технічної документації із землеустрою при передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_5

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Нормами частини п'ятої статті 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 118 ЗК України для приватизації земельної ділянки необхідним є встановлення та узгодження розмірів такої.

Згідно з пунктом 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 5 травня 1993 року N 3180-XII) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Аналогічне положення міститься у пунктах першому та сьомому розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Відповідно до вимог ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у статті 141 ЗК України і є вичерпним.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

При розробці технічної документації із землеустрою необхідною умовою є узгодження її меж із власниками та користувачами сусідніх земельних ділянок.

Акт узгодження меж є необхідною частиною документації, що передається на розгляд комісії з розгляду питань, пов'язаних із узгодженням документації з землеустрою.

Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено ст.ст. 184, 198 ЗК України при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 01 липня 2016 року та додаткове рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік