АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3113/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Заява про забезпечення позову, доказів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позвоом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову.

Зазначає, що нею предявлено позов про стягнення з ОСОБА_2 3034850 грн., які є еквівалентом 115000 доларів США. Від повернення позичених коштів він ухиляється.

Враховуючи безрезультатні переговори з ОСОБА_2 вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання законного рішення суду, у тому числі, якщо відповідач перетне кордон України.

Просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, а саме до виконання зобовязань за договором займу від 05 грудня 2015 року;

заборонити Відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області видачу ОСОБА_2 паспорту;

Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у ОСОБА_2 паспортів/проїзних документів, обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити її заяву.

Зазначає, що існує реальна загроза невиконання рішення суду, оскільки сума дуже значна, а майна у відповідача, окрім автомобіля, немає.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Виділені матеріали справи свідчать, що у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 3034850 грн., що є еквівалентом 115000 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 151 ч.1; 152 ч.3 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ставлячи питання про забезпечення позову ОСОБА_1 просить заборонити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Відмовляючи у задоволенні такої заяви суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що такий вид забезпечення позову не є спів мірним із заявленими вимогами.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ( у редакції на час виникнення спірний правовідносин) передбачено можливість обмеження виїзду з України громадян, щодо яких подано цивільний позов до суду, до закінчення провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову у такий спосіб..

Ухвала постановлена за дотриманням вимог процесуального права; підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: