Справа № 134/73/17 Провадження № 22-ц/772/1324/2017Головуючий в суді першої інстанції Зарічанський В. Г.
Категорія 54 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Луценка В.В.,

за участі секретаря Агеєвої Г.В., представників апелянта, відповідача Крижо-пільської селищної ради Вінницької області Петрунь Н.А., Романовича С.С., позивачки ОСОБА_5, її представника, адвоката Лукавського А.В., пред-ставника співвідповідача Крижопільського державного парку культури та від-починку, директора парку Кріпчака В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до Крижопільської селищної ради Він-

ницької області, Крижопільського державного парку культури та відпочин-

ку про визнання нечинним трудового контракту, поновлення на роботі, стяг-

нення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Крижопільського селищного голови Третьякова Олек-сандра Миколайовича на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

30 січня 2017 року ОСОБА_5 звернулася у Крижопільський районний суд Вінницької області з позовом до Крижопільської селищної ради Вінницької області про визнання нечинним трудового контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ( а. с. 1-4 ). Позов мотивований наступним. Згідно розпорядження голови Крижопільської селищ-ної ради Вінницької області від 16 серпня 2005 року № 5 позивачка з 01 верес-ня 2005 року працювала на посаді директора Крижопільського державного пар-ку культури і відпочинку з посадовим окладом відповідно до штатного розпи-су. У березні 2016 року ОСОБА_5 підписала контракт від 01 січня 2016 року з терміном дії по 31 грудня 2016 року. 27 грудня 2016 року позивачка отримала листа від роботодавця з попередженням про те, що контракт із нею на новий термін продовжено не буде, вручено розпорядження селищного голо-ви від 27 грудня 2016 року № 188 про звільнення з роботи з 31 грудня 2016 ро-ку. Після звільнення позивачці була видана трудова книжка та здійснено ви-плату їй всіх належних сум. ОСОБА_5 вважає своє звільнення з роботи не-законним, оскільки з нею укладений контракт як із керівником підприємства, що є у державній власності. Наказ про прийняття її на роботу за строковим до-говором, яким є контракт, не видавався, тому вона вважає прийнятою себе на роботу за безстроковим трудовим договором, а укладений 01 січня 2016 року контракт недійсним через невиконання роботодавцем вимог чинного законо-давства щодо укладення з нею контракту, зокрема, норм статті 21 Закону Укра-їни «Про культуру». Згідно цього Закону з питання заміщення посади керівни-ка парку повинен бути оголошений конкурс, але невиконання цієї норми Зако-ну потягло порушення права позивачки взяти участь у такому конкурсі, чим звужено її трудові права.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 берез-ня 2017 року ( а. с. 44 ) до участі у даній цивільній справі в якості співвідпо-відача залучений Крижопільський державний парк культури та відпочинку.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 квіт-ня 2017 року позов задоволений. Визнаний нечинним контракт з керівником комунального підприємства, що перебуває у комунальній власності територі-альної громади селища Крижопіль від 01 січня 2016 року, укладений між орга-ном управління комунальним майном в особі селищного голови смт. Крижо-піль Третьякова Олександра Миколайовича і ОСОБА_5. Поновлено ОСОБА_5 на роботі на посаді директора Крижо-пільського державного парку культури і відпочинку з 31 грудня 2016 року за безстроковим трудовим договором. Стягнуто з Крижопільської селищної ради на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 10582,00 гривні, на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень ( а. с. 71-73 ).

Додатковим рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року ( а. с. 92 ) абзац четвертий рішення від 04 квітня 2017 року викладений в такій редакції: «Стягнути з Крижопільської селищної ради на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 8770,32 гривень». З Крижопільської селищної ради на користь держави стяг-нуто 640,00 гривень судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим 04 квітня 2017 року рішенням у справі, Кри-жопільський селищний голова Третьяков О.М. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 у повному обсязі ( а. с. 75-79 ). Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матері-ального та процесуального права, фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, проаналі-зувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрун-тованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до вис-новку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сто-рони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, дове-деність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 17 Постанови Пленуму Вер-ховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини ( факти ), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи до-тримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

З матеріалів справи, пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що згідно розпорядження голови Крижопільської селищної ради Вінницької облас-ті від 16 серпня 2005 року № 5 позивачка з 01 вересня 2005 року працювала на посаді директора Крижопільського державного парку культури і відпочинку з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. Згідно Статуту «Крижо-пільського державного парку культури і відпочинку», затвердженого рішенням 35 сесії 6 скликання Крижопільської селищної ради Вінницької області від 06 серпня 2015 року, зареєстрованого 24 вересня 2015 року за номером запису 9000099, парк як підприємство є юридичною особою комунальної форми власності, що фінансується з місцевого бюджету і є неприбутковою ор-ганізацією. Керівник цього підприємства ( директор ) призначається на посаду селищним головою шляхом укладання контракту з подальшим виданням роз-порядження та звільняється з посади розпорядженням селищного голови.

Як зазначила у позовній заяві ОСОБА_5, у березні 2016 року вона під-писала контракт від 01 січня 2016 року з терміном дії по 31 грудня 2016 року. 27 грудня 2016 року вона отримала листа № 24-682 за підписом селищного го-лови Третьякова О.М., яким її попереджено про те, що контракт із нею на но-вий термін продовжено не буде. Їй було вручено розпорядження селищного го-лови від 27 грудня 2016 року № 188 про звільнення з роботи з 31 грудня 2016 року, видана трудова книжка, здійснено виплату всіх належних у зв'язку зі звільненням з роботи сум, внесено відповідний запис у трудову книжку.

Суд першої інстанції, керуючись статтями 21 КЗпП України та Закону України «Про культуру», Постановою Кабінету Міністрів України від 19 берез-ня 1994 року № 170 «Про впорякування застосування контрактної форми тру-дового договору», положеннями Статуту «Крижопільського державного парку культури і відпочинку», затвердженого рішенням 35 сесії 6 скликання Крижо-пільської селищної ради від 06 серпня 2015 року, зареєстрованого 24 вересня 2015 року, прийшов до висновку, що, оскільки на момент запровадження у ко-мунальному підприємстві, яким є парк, контрактної форми трудового догово-ру, ОСОБА_5 уже працювала, то укладення із нею трудового контракту мало б відбуватися за процедурою зміни істотних умов праці, тобто вона мала попереджатися про запровадження контрактної форми трудового договору за два місяці до його укладення шляхом видання відповідного наказу, доведеного до відома працівника. Укладений контракт є підставою для видання наказу про зарахування ( прийняття ) працівника на відповідну посаду. Суд підкреслив, що ОСОБА_5 про запровадження контрактної форми трудового договору не попереджалася, розпорядження про її переведення на роботу за контрактом не видавалося, відповідні записи у трудову книжку не внесені, тому позов під-лягає задоволенню у зв'язку з погіршенням становища позивачки як працівни-ка.

З рішенням суду погодитися не можна, воно є поверховим, таким, що супе-речить нормам матеріального права, які регулюють правовідносини між сторо-нами у справі.

Слід зауважити, що частиною першою статті 233 КЗпП України встанов-лені строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськра-йонного суду за вирішенням трудових спорів. Працівник може звернутися з за-явою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він діз-нався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці стро-ки.

Встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду за-стосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рі-шенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити поруше-ний строк.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у справі про зо-бов'язання звільнити з роботи, стягнення вихідної допомоги, відпускних, се-реднього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодуван-ня моральної шкоди від 06 квітня 2016 року № 6-409цс16.

Суд першої інстанції на дані фактичні обставини справи уваги не звернув, не виконав свого обов'язку, визначеного частиною четвертою статті 10 ЦПК України щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи шляхом роз'яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_5 звільнена з роботи з посади директора Крижопільського дер-жавного парку культури і відпочинку 31 грудня 2016 року, однак, в суд з дани-ми позовними вимогами звернулася лише 30 січня 2017 року, тобто із значним пропуском встановленого процесуального строку, про поновлення цього стро-ку клопотання суду не подавала.

Абзацом третім пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що встановивши пропущення без поважної причини строку звер-нення з відповідним позовом, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, крім випадків, якщо позов не доведений, що є самостійною підставою для цього.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що у позові ОСОБА_5 слід відмовити саме через його недоведеність, а не пропуск процесуального строку звернення до суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фак-тичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваже-ним ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується вико-нувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудово-му розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваже-ний ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заро-бітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, пе-редбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна ), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 23 КЗпП України тру-довий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за по-годженням сторін.

Згідно з роз'ясненнями пункту сьомого Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно із законо-давством працюють за контрактом ( наприклад, керівники підприємств ). Пору-шення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно статті 9 КЗпП України недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище по-рівняно із законодавством України.

Оскаржуючи рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2017 року, Крижопільський селищний голова Третьяков О.М. по-силається на підпункт 4.2 розділу 4 Статуту комунального підприємства «Кри-жопільський державний парк культури і відпочинку», затвердженого рішенням 35 сесії 6 скликання від 06 серпня 2015 року, де визначено, що керівник під-приємства ( директор ) призначається на посаду селищним головою шляхом укладення контракту. Під час укладення контрактів з керівниками комуналь-них підприємств Крижопільська селищна рада керувалася положеннями поста-нови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосу-вання контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», пунктом 5 якої рекомендовано при укладенні контрак-тів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням, затвердженим цією постаново, та поста-нови від 02 серпня 1995 року № 597 «Про типову форму контракту з керівни-ком підприємства, що є у державній власності».

Апелянт стверджує, що ОСОБА_5 була проінформована про необхід-ність укладення контракту, отримала його проект, сторонами обговорювалися умови контракту та після досягнення згоди по всіх його пунктах контракт був підписаний, зокрема позивачкою без будь-яких зауважень. Інакше ситуація унеможливлювала б підписання нею особисто цього контракту. Після закінчен-ня терміну дії контракту, враховуючи, що позивачка із заявою чи клопотанням про продовження його дії до роботодавця не зверталася, вона була звільнена з посади по пункту другому статті 36 КЗпП України.

На заперечення позиції позивачки та її представника стосовно погіршення умовами контракту становища ОСОБА_5 апелянт посилається на рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року у справі № 12-рп/98 та зазначає, що у випадках, аналогічних даному, належить керуватися нормами статті 21 КЗпП України, якою фактично встановлені певні спеціальні умови контрактної форми трудового договору.

Доводи апеляційної скарги є слушними, обгрунтованими, такими, що заслу-говують на увагу.

Контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності і самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Поширення сфери укладання контракту на керівників державних, комунальних підприємств, закладів, установ здійснене законодав-цем відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України і узгоджується з Рі-шенням Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року у справі № 12-рп/98.

Пунктом третім Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 ( з наступними змінами ) «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», пунктом шостим Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у держаній власності, затвердженого цією постановою, пе-редбачено, що з керівниками підприємств, раніше обраними чи призначеними на посаду, також укладаються або переукладаються контракти. Пунктом п'я-тим цієї постанови місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрак-тів з керівниками підприємств, що є в комунальній власності, рекомендовано застосовувати порядок, передбачений Положенням, затвердженим цією поста-новою.

Дійсно, переведення працівників на контракту форму трудового договору представляє собою певну зміну істотних умов праці. Однак, слід мати на увазі, що контрактна форма трудового договору стосовно керівників, зокрема, кому-нальних закладів, підприємств впроваджена законом.

При цьому належить наголосити, що контракт з ОСОБА_5 підписа-ний останньою без існування і представлення суду належних і допустимих до-казів щодо примушування її до переходу на цю форму трудового договору, во-на погодилася на визначені умовами контракту договірні стосунки та не оспо-рювала їх аж до звільнення з роботи за закінченням терміну дії трудового дого-вору. З цього можливо зробити єдиний висновок: сторонами контракту було досягнуто згоди щодо всіх його умов, зокрема, й щодо строку його дії, порядку організації праці директора парку, його прав та обов'язків, відповідальності сторін.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції ви-знав встановленим факт суттєвого обмеження прав позивачки як керівника ко-мунального підприємства саме після укладення контракту у порівнянні з права-ми за безстроковим трудовим договором. Проте у чому полягає таке обмежен-ня, на підставі яких доказів це встановлено суд першої інстанції не вказав.

Також суд першої інстанції у рішенні зазначив, що укладенням контракту суттєво погіршено становище позивачки. При цьому залишено невмотивова-ним, на якій підставі суд дійшов такого висновку.

Загалом суд першої інстанції не надав належної правової оцінки умовам контракту, не обгрунтував порушень трудових прав позивачки.

З доводами апеляційної скарги слід погодитися, вони відповідають фактич-ним обставинам справи, не суперечать доказам, наявним у справі, не спросто-вуються дослідженими доказами під час перевірки рішення суду першої ін-станції на предмет його законності й обгрунтованості судом апеляційної ін-станції.

Враховуючи помилковість оскаржуваного рішення суду від 04 квітня 2017 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та на задоволення апеля-ційної скарги Крижопільського селищного голови Третьякова О.М. необхід-ність його скасування, як наслідок підлягає скасуванню й додаткове рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року, яким визначено нову суму до стягнення із селищної ради на користь позивачки в якості середнього заробітку за час вимущеного прогулу та додатково розподі-лені на користь позивачки судові витрати у справі.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що відповідно з нормами статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апе-ляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої ін-станції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з нормами статті 309 ЦПК України підставами для скасування рі-шення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків су-ду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або про-цесуального права.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Крижопільського селищного голови Третьякова Олек-сандра Миколайовича задоволити.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2017 року, додаткове рішення цього ж суду від 11 травня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_5 до Крижопільської селищної ради Вінницької області, Крижопільського державного парку культури та від-починку про визнання нечиннним трудового контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: