Справа №167/668/17
Провадження №2/167/261/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Сіліча І.І.

при секретарі - Шелест Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

В обгрунтування позову зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає з позивачем, яка повністю матеріально утримує її, піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Позивач зазначає, що має намір разом із донькою тимчасово виїхати за кордон, а саме до Болгарії для відпочинку та оздоровлення, крім того така поїздка є необхідною для розвитку та розширення світогляду дитини. Оскільки відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, тому просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Болгарії на період з 05 липня 2017 року по 30 серпня 2017 року включно без згоди її батька ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, суду надала письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). На даний час, шлюб між ними розірваний, що стверджується копією рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2010 року (а.с.18-19).

В шлюбі у сторін народилася дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4), яка проживає разом з матір»ю - позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Згідно вимог ч.2 ст.150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України).

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33).

В частині 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно вимог ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із п.п.3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм права, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може мати місце за рішенням суду лише у випадку відсутності згоди одного з батьків.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час з позивачкою та неповнолітньою донькою не спілкується, участі у вихованні дитини не бере, матеріально не допомагає та відмоляється в добровільному порядку надати дозвіл на виїзд за межі України.

На підставі вищевикладеного, оскільки обставин, які обмежують право неповнолітньої дитини ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, тому, суд вважає за необхідне надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_3 за межі України на період з 05 липня 2017 року по 30 серпня 2017 року без дозволу батька ОСОБА_2

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.141, 150, 152, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», п.п.3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд до країни Болгарії на період з 05 липня 2017 року по 30 серпня 2017 року включно у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди батька ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Рожищенський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Рожищенським районним судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: І.І.Сіліч