Провадження № 22-ц/790/85/17 Головуючий 1 інстанції: Сиротников Р.Є.
Справа № 643/162/15-ц Доповідач: Коровін С.Г.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Малінської С.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 13273 грн. 28 коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 січня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно умов укладеного договору договір складається з Заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови). Відповідно до Умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов.

Взяті на себе зобовязання за кредитним договором № б/н від 09 січня 2008 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні ресурси. Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання, в звязку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом.

На підставі вищевикладеного позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, сплачений при подачі позову судовий збір.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. В обгрунтування скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 січня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника та Умов надання банківський послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до Умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов.

За умовами кредитного договору відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно умов укладеного договору Заява позичальника, Умови та правилами надання банківських послуг, Тарифів банку складають договір про надання банківських послуг між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 № б/н від 09 січня 2008 року.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Взяті на себе зобовязання по договору № б/н від 09 січня 2008 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси у розмірі 7000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.

У порушення зазначених умов договору відповідач ОСОБА_1 зобовязання за договором № б/н від 09 січня 2008 року належним чином не виконував.

Згідно з кредитним договором при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012 року, копія якого є в матеріалах справи, з відповідача ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 14019 грн. 66 коп. та судові витрати.

З копії постанови державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 15 жовтня 2015 року, винесеної за виконавчим провадженням ВП №36307437 (а.с. 50), вбачається, що боржник - ОСОБА_1 виконав рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2012 року в повному обсязі, в зв'язку із чим виконавче провадження закінчене.

Факт зарахування коштів на виконання рішення суду на рахунок стягувача (банку) підтверджується також і витягом про рух коштів на рахунку (а.с. 76), згідно якого 04 листопада 2015 року надійшла сума 14281,86 грн. на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова.

З розрахунку заборгованості за вищенаведеним кредитним договором вбачається, що станом на 30 листопада 2014 ОСОБА_1 має заборгованість у загальному розмірі 26622 грн. 78 коп. грн., з яких 6184 грн. 94 коп. заборгованість за кредитом, 17029 грн. 89 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3407 грн. 95 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 620 грн. 16 коп. штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про пропуск банком строку позовної давності.

Судова колегія погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 01 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що строк дії картки закінчився у 2011 році. По закінченню строку дії картки нова платіжна картка, яка є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки відповідачу не була видана.

Помилковим є посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України у справі за №6-1206цс15, оскільки правова позиція про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання за договором позики й не позбавляє права стягнення процентів за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів, висловлена Верховним Судом України по спірних правовідносинах сторін кредитного договору, дія якого не закінчилась, а в даному випадку строк дії платіжної картки закінчився ще в 2011 році і з позовом позивач звернувся в суд зі спливом строку позовної давності.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час судового розгляду справи представник відповідача подала до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09 січня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» останній платіж на погашення кредиту відповідачем здійснено 15 липня 2008 року (а.с. 7), а з позовом банк звернувся до суду 12 січня 2015 року.

Враховуючи те, що позов був поданий до суду 12 січня 2015 року, а також те, що представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, а позивачем не надано жодного доказу на підтвердження пропуску зазначеного строку з поважних причин, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову є законним та обґрунтованим.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -