Ухвала

іменем україни

06 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Ірокс», третя особа - Львівська міська рада, про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2

В обґрунтування вказаних вимог зазначила, що 22 липня 2010 року між нею і приватним акціонерним товариством «Ірокс» (далі - ПрАТ «Ірокс») було укладено договір підряду в будівництві об'єкту інвестування - однокімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 47,4 кв. м, загальною договірною вартістю - 270 750 грн з ПДВ. Свої обов'язки щодо оплати вартості квартири позивач виконала, а відповідач свої зобов'язання, зокрема визначеного у п. 4.1.3 договору - здійснити оформлення права власності на квартиру, не виконав, оскільки їй було відмовлено у реєстрації права власності на квартиру, а тому вона просить суд визнати за нею право власності на цю квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач правомірно набула право власності на спірне нерухоме майно, оскільки доказів протилежного суду надано не було.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що у позивача право власності на спірну квартиру не виникло, і законодавством передбачено особливий порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

У статті 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

У справі, яка переглядається, позивач виконала свої грошові зобов'язання за договором від 22 липня 2010 року, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва.

Проте у позивача право власності на спірну квартиру не виникло. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом договору від 22 липня 2010 року позивач отримала лише право на набуття права власності на квартиру, а не саме право власності на нерухоме майно.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на квартиру на підставі статей 331, 392 ЦК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня О.В. Попович