АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Гіневської-Фареник Маргарити Олександрівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2», на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року закрито провадження в справі за позовом ТОВ «Рада 2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в інтересах ТОВ «Рада 2», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримала апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «Рада 2» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з роз'ясненнями, що викладені в п.2 Постанови №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені статтею 96 ЦПК, підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження, оскільки частиною третьою статті 118 ЦПК передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Крім того, не допускається одночасне звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та пред'явлення позову про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу чи його скасування унеможливлюють повторне звернення з такою самою заявою в порядку наказного провадження, але не перешкоджають пред'явленню позову.

Відмова у відкритті провадження у справі, ухвалення рішення по суті позову чи закриття провадження у справі перешкоджають розгляду цієї самої вимоги з тих самих підстав у порядку наказного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року у прийнятті заяви ТОВ «Рада-2» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості відмовлено, з тих підстав, що із заяви вбачається спір про право.

В травні 2016 року ТОВ «Рада 2» звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з травня 2015 року по 01 квітня 2016 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року відкрито провадження в даній справі.

03 листопада 2016 року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, а саме стягнення заборгованості з відповідачки додатково з квітня 2016 року по вересень 2016 року (а.с.30).

27 квітня 2017 року Товариством була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій був зазначений додатковий період стягнення заборгованості з відповідачки - з жовтня 2016 року по березень 2017 року (а.с.72).

За правилом ч.2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Отже позивач, використовуючи своє права, передбачене ч.2 ст. 27 ЦПК України, під час розгляду даної справи збільшив свої позовні вимоги, і заяви про збільшення розміру позовних вимог прийняті судом, а тому висновок суду першої про необхідність закриття провадження у справі з тих підстав, що Товариству було відмовлено в прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з відповідачки за період з травня 2015 року по 01 квітня 2016 року, тобто за більш ранній період, а також щодо стягнення інших сум боргу за житлово - комунальні послуги, є помилковим. Відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу чи його скасування унеможливлюють повторне звернення з такою самою заявою в порядку наказного провадження, але не перешкоджають пред'явленню позову.

Принцип безперешкодного доступу до правосуддя визнається міжнародним співтовариством як фундаментальний згідно з Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6) та Міжнародним пактом про громадянські і політичні права (п. 1 ст. 14 ): кожен у випадку спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним, неупередженим і компетентним судом, створеним на підставі закону, при дотриманні принципу рівності всіх перед судом.

Гарантуючи державний, у тому числі судовий, захист прав і свобод людини і громадянина, Конституція України одночасно закріплює право кожного захищати свої права і свободи всіма способами, не забороненими законом (ст. 55). Способи захисту цивільних прав зазначені у ст. 16 ЦК України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність постановленої судом ухвали є обґрунтованими, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307,311, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Гіневської-Фареник Маргарити Олександрівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2», - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: