09 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., КадєтовоїО.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Березнівської міської ради Рівненської області, ОСОБА_5, треті особи: відділ містобудування та архітектури Березнівської районної державної адміністрації, управління Держгеокадастру у Березнівському районі Рівненської області, про визнання незаконним та скасування рішення Березнівської міської ради від 14 липня 2004 року № 211 у частині видачі державних актів,
за касаційною скаргою скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Березнівської міської ради від 14 липня 2004 року № 211 «Про передачу земельних ділянок у власність» у частині видачі державних актів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Березнівської міської ради від 14 липня 2004 року № 211 «Про передачу земельних ділянок у власність» не відповідає вимогам законодавства, а саме: положенням ст. 38, 39, 118, 122, 186-1 ЗК України та ст. 1, 2, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також прийняте без врахування генерального плану та іншої містобудівної документації, що є обов'язковим, та суперечить п. 1.16 Наказу Держкомзему № 43 від 04 квітня 1999 року, у частині відсутності висновку про погодження органом у справах будівництва та архітектури технічної документації із землеустрою.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_6 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК) від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності підстав для визнання незаконним та скасування рішення Березнівської міської ради від 14 липня 2004 року № 211 «Про передачу земельних ділянок у власність» у частині видачі державних актів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5, оскільки права позивача, як суміжного землекористувача, рішенням Березнівської міської ради від 14 липня 2004 року № 211 не порушено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Березнівської міської ради від 14 липня № 211 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» було передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,1589 га для ведення особистого селянського господарства.

31 серпня 2004 року ОСОБА_5 видано два державні акти на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на земельні ділянки площею 885 кв.м. та площею 704 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Встановлено, що підставою для звернення до суду із даним позовом слугувало те, що на даний час позивач не має змоги виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд якою він користується та володіє, оскільки власник суміжної земельної ділянки - ОСОБА_5 відмовляється підписувати акт погодження меж земельної ділянки.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 8181-8182 від 18 травня 2015 року, при співставленні технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, введення особистого селянського господарства ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про землеустрій» ( т. 2 а.с. 131).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 116, 118 Земельного Кодексу України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками, встановленого зразка, крім того межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою (чинна на момент виникнення спірних відносин), затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, не передбачено відмови у видачі Державного акту на землю за відсутності узгоджених меж.

У справі, яка переглядається, встановивши відповідність рішення Березнівської міської ради № 211 від 14 липня 2004 року про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, діючими нормам законодавства та недоведеність позивачем факту порушення його земельних прав та законних інтересів при прийняті спірного рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно вказав про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Березнівської міської ради Рівненської області, ОСОБА_5, треті особи: відділ містобудування та архітектури Березнівської районної державної адміністрації, управління Держгеокадастру у Березнівському районі Рівненської області, про визнання незаконним та скасування рішення Березнівської міської ради від 14 липня 2004 року № 211 у частині видачі державних актів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова