Справа № 461/3726/17 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/5936/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника прокуратури -ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади. В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_4 Львівської області, всупереч вимогам чинного законодавства, не внесено відомості за його заявою від 11.01.2017 року про кримінальне правопорушення, та звернення від 08.02.2017 року, чим завдано йому моральну шкоду. Просить суд стягнути з ОСОБА_4 Львівської області на його користь 1000000,00 грн. моральної шкоди, стягнути з держави Україна, в особі Державної казначейської служби України на його користь 1000000,00 грн., завданої внаслідок незаконних дій посадових осіб ОСОБА_4 Львівської області при розгляді його заяви.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди- відмовлено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року оскаржив позивач ОСОБА_3 В апеляційній скарзі посилається на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та має місце порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого судом не виконано норми Конституції України,висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника прокуратури ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст.11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Встановлено, що 11.01.2017 року ОСОБА_3, як представник Фермерського господарства «ОСОБА_3В.» скерував до прокуратури Львівської області заяву про вчинення кримінального правопорушення колишнім заступником прокурора Сокальського району Ільницьким М.М.

ОСОБА_4 Львівської області від 16.01.2017 року ОСОБА_3, як представника ФГ «ОСОБА_3В.», повідомлено, що відомості, викладені у його заяві, щодо діяльності колишнього заступника прокурора Сокальського району Ільницького М.М. не містять обєктивних даних, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки в ній висловлено лише міркування заявника щодо неправильно прийнятого, на його думку, процесуального рішення.

08.02.2017 року ОСОБА_3, скерував до прокуратури Львівської області звернення щодо надання документу про підтвердження прийняття заяви про кримінальне правопорушення та надання документу про реєстрацію відповідної заяви.

ОСОБА_4 Львівської області від 21.02.2017 року ОСОБА_3, повідомлено, що за результатами розгляду попереднього звернення від 11.01.2017 року прокуратурою області 16.01.2017 року надано відповідь про відсутність підстав для реєстрації провадження стосовно колишнього заступника прокурора Сокальського району Ільницького М.М. з одночасним розясненням вимог чинного законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із чинним законодавством, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок, та є вина зазначеної особи.

Відтак, обовязковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду жодних доказів неправомірності дій відповідачів, не доведено причинно-наслідковий зв'язок між діями чи бездіяльністю відповідачів та наслідками, крім цього, не зазначено в чому саме полягає заподіяна шкода та не обґрунтовано розмір відшкодування, яке ним визначено для стягнення з відповідачів.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не наведено жодних істотних доказів того, що йому завдано моральних страждань органами державної влади та не аргументовано розмір морального відшкодування.

Таких доказів позивачем не надано і суду апеляційної інстанції.

Крім того, ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено вичерпний перелік підстав, внаслідок виникнення яких громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода, зокрема: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Судом встановлено, що обґрунтовуючи моральну шкоду у розмірі 1000000 грн. 00 коп., підставу для її стягнення, позивач покликається на відмову у внесенні відомостей до ЄРДР за його заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що положення ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких громадянину підлягає відшкодуванню моральна шкода, та таким не передбачено підстави - відмови у внесені відомостей про можливе вчинене кримінальне правопорушення для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вимоги по зову є необгрунтовані, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні в справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст.10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне і обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_5