Єдиний унікальний номер: 378/274/17
Провадження № 2/378/93/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу за позовом Управління поліції охорони в Київській області до ОСОБА_2, третя особа Вінницьке вище професійне училище Департаменту поліції охорони, про стягнення заборгованості за навчання, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаною позовною заявою звернулось Управління поліції охорони в Київській області, посилаючись на те, що між ОСОБА_2 та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони (Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України) був укладений договір від 26.06.2015 року № 472, відповідно до умов якого Вінницьке вище професійне училище Департаменту Державної служби охорони при МВС України зобов'язується провести підготовку ОСОБА_2 з наданням професії 5169 «Охоронник». Вартість даного навчання складає 17157,48 грн. Відповідач 12.10.2015 року зобов'язаний був прибути на службу до підрозділу УДСО при ГУМВС України в Київській області та відпрацювати 3 роки. В подальшому, останній, будучи призначений міліціонером взводу охорони об'єктів Білоцерківського міжрайонного відділу, був звільнений з даної посади, не відпрацювавши три роки. Уразі неприбуття за призначенням або відмови приступити до виконання службових обов'язків відповідно до укладеного договору, відрахування з навчання або звільнення з органів внутрішніх справ, подання рапорту про переміщення для подальшого проходження служби за межами підрозділів УДСО при ГУМВС України в Київській області до закінченого визначеного договором строку, ОСОБА_2 зобов'язаний у встановленому порядку компенсувати всі витрати, що здійснив позивач на його навчання.

Позивач, з урахуванням уточнень, просить суд стягнути з відповідача 17156,76 грн. витрат на навчання та судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини зазначені в позові.

Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, до суду подав письмові заперечення про невизнання позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач пред'явив на підтвердження оплати за його навчання акти прийому-здачі виконаних робіт, які не являються належними доказами та свідчать про сплату ним грошових коштів в сумі 17157,48 грн. за його навчання. В даних документах також зазначені інші кандидати без конкретизації грошових сум, сплачених за кожного з них. Крім того, на час підписання ним договору на навчання, сума грошових коштів у п.1.2 цього договору не була зазначена і вона вже дописувалась рукописним текстом після підписання договору. Після закінчення навчання відповідне свідоцтво йому не видано. Кошти на придбання форменого одягу не пов'язані з навчанням, а тому не можуть бути включені до даної суми. Просить суд справу розглядати без його участі.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, до суду Вінницьке вище професійне училище Департаменту поліції охорони подало клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують (.а.с 57).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши подані письмові докази, вважає, що уточнені позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області, ОСОБА_2 та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України був укладений договір на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України та підрозділом Державної служби охорони від 26.06.2015 № 472, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 5).

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено Управління поліції охорони в Київській області МВС України, яке є правонаступником УДСО при ГУМВС України в Київській області.

Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1399 „Про ліквідацію підрозділів Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ ліквідовано Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області (а.с. 9-15).

Відповідно до умов вищезазначеного договору Вінницьке вище професійне училище Департаменту поліції охорони провів підготовку відповідача за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в органи внутрішніх справ на посади рядового і молодшого начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії 5169 «Охоронник».

Згідно п. 1.2. даного договору позивач зобовязувався перерахувати третій особі кошти на навчання відповідача протягом 3-х діб після надходження платіжної вимоги.

Відповідно до п.1.2 договору вартість навчання відповідача складає 17156,76 грн. В своїх запереченнях відповідач зазначив, що вказана сума була написана після підписання вищезазначеного договору. Проте, на даний час вищевказаний договір чинний, а відповідачем, який належних доказів на підтвердження заперечення в цій частині суду не надав, вона не оспорюється, а судом даних обставин не встановлено.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 закінчив Вінницьке вище професійне училище Департаменту поліції охорони, про що рішенням державної кваліфікаційної комісії від 12 жовтня 2015 року йому присвоєно кваліфікацію охоронника третього розряду, що підтверджується копією свідоцтва Р16 00754 від 22 січня 2016 року (а.с. 90), оригінал якого знаходиться в особовій справі останнього та за яким, як зазначено у відзиві на заперечення, (а. с.87-89) він не звертався.

Відповідно до п. 2.3 Договору відповідач зобов'язаний був прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при ГУМВС України в Київській області 12.10.2012 та відпрацювати мінімум 3 (три) роки з моменту призначення на посаду.

Відповідач після закінчення Вінницького вищого професійного училища ДДСО при МВС України був призначений міліціонером взводу охорони об'єктів Білоцерківського міжрайонного відділу, що підтверджується копією витягу з наказу УДСО при ГУМВС України в Київській області від 15.10.2015 № 136 о/с (а.с. 33), з якої у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення був звільнений зі служби, що підтверджується копією витягу з наказу Управління поліції охорони в Київській області від 11.11.2016 №155 о/с (а.с. 34).

Згідно п. 2.4. Договору у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи виконання службових обовязків відповідно до укладеного договору, відрахування з навчання або звільнення з органів внутрішніх справ, подання рапорту про переміщення для подальшого проходження служби за межами підрозділів УДСО при ГУМВС України в Київській області до закінченого визначеного договором строку, відповідач зобовязаний в установленому порядку, компенсувати всі витрати, що здійснив Підрозділ на його навчання, та інші види витрат, понесені у звязку з розірвання даного договору.

В письмових запереченнях відповідач зазначив, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього грошових коштів на придбання форменого одягу слід відмовити, оскільки дані витрати не повязані з його навчанням. Проте, суд критично оцінює дані заперечення, оскільки у разі невиконання умов вищезазначеного договору, компенсація даних витрат обумовлена у п. 2.4 даного Договору (як інші види витрати).

Вищевказаний договір у випадку, якщо він не припинений та не розірваний, не містить підстав для повного або часткового звільнення відповідача від компенсації понесених позивачем витрат на навчання. Тому посилання відповідача на те, що він відпрацював 1 рік 4 місяці 22 дні і тому сума, яка підлягає стягненню повинна бути пропорційною до відпрацьованого часу є надуманим та не береться судом до уваги при вирішенні питання щодо стягнення зазначеної позивачем суми.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від виконання зобовязання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 538 ЦК України виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обовязку, є зустрічним виконанням зобовязання.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків.

За правилами ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. п. 1.2., 2.3. договору позивач зобовязаний перерахувати Навчальному закладу кошти в сумі 17157 грн. 78 коп. на підготовку кандидата, а відповідач у разі не відпрацювання трьох років компенсувати зазначені витрати. Проте, відповідно до уточнених позовних вимог та поданих Управлінням поліції охорони в Київській області копій актів прийому-здачі виконаних робіт/послуг, виписок особового рахунку, платіжних доручень та бухгалтерської довідки від 08 червня 2017 року (а.с.25-32, 84, 94-100) позивачем за навчання ОСОБА_2 було перераховано навчальному закладу тільки кошти в сумі 17156 грн. 76 коп., які і просить стягнути з відповідача.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що з ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені позивачем витрати на його навчання в сумі 17156 грн. 76 коп., з підстав не відпрацювання після закінчення навчального закладу в підрозділі УДСО при ГУМВС України, правонаступником якого є УПО в Київській області, мінімум три роки.

Судовий збір в сумі 1600 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 538, 610, 611, 614, 623 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Управління поліції охорони в Київській області задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Управління поліції охорони в Київській області заборгованість по договору на навчання № 472 від 26.06.2015 року в сумі 17156 (сімнадцять тисяч сто пятдесят шість) гривень 76 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління поліції охорони в Київській області на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т. Н. Скороход