Ухвала

іменем україни

01 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, третя особа - відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області, про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державного акта, за касаційною скаргоюОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, третя особа - відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області, про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державного акта.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він на підставі договору дарування від 16 червня 2004 року отримав від ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1. На час укладання договору дарування житлового будинку земельна ділянка, на якій розташований подарований будинок, у власність нікому не була передана. У подальшому ОСОБА_4 звернулась до Морівської сільської ради з проханням передати безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1931 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1. Дана заява була розглянута та рішенням від 27 вересня 2004 року задоволена. На підставі даного рішення ОСОБА_4 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 травня 2005 року серії НОМЕР_1. На даний час позивач не може отримати безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд домоволодіння, оскільки дане право незаконно реалізувала ОСОБА_4

Враховуючи викладене, позивач просив визнати незаконним рішення Морівської сільської ради від 27 вересня 2004 року в частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,1931 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та як наслідок скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 травня 2005 року серії НОМЕР_1.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконним рішення 12 сесії XXIV скликання Морівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 27 вересня 2004 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки, на підставі якого 17 травня 2005 року на ім'я ОСОБА_4 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1931 га (кадастровий номер НОМЕР_2).

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 травня 2005 року серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,1931 га (кадастровий номер НОМЕР_2), у межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 25 січня 2017 року рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2016 року змінено, викладено абзац третій резолютивної частини рішення в такій редакції:

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 травня 2005 року серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,1931 га (кадастровий номер НОМЕР_2), у межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 червня 2004 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1.

У договорі вказано, що цей житловий будинок з надвірними будівлями належить дарувальниці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 березня 2000 року Остерською державною нотаріальною конторою зареєстрованого 07 березня 2000 року, за реєстровим № 557 в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 116 в реєстровій книзі за № 2. Даний договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріальна округу Чернігівської області Кравченко І.О.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1.

Вбачається, що 21 жовтня 2015 року рішенням Морівської сільської ради було відмовлено ОСОБА_3 у скасуванні рішення 12 сесії 24 скликання Морівської сільської ради від 27 вересня 2004 року «Про надання дозволу ОСОБА_4 на підготовку технічної документації для приватизації земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд площею 0,1931 га, яка розташована в АДРЕСА_1», так як сесія сільської ради не може скасувати дане рішення, тому що згідно цього рішення виготовлений державний акт на земельну ділянку.

Відповідно до виписки з рішення Морівської сільської ради від 27 вересня 2004 року передано безоплатно в приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1931 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1931 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» видано ОСОБА_4 17 травня 2005 року.

Разом з тим, земельна ділянка, на якій розташовані будівлі, перебувала у користуванні ОСОБА_3 у нього не вилучалася і ним не приватизована.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта (ст. 393 ЦК України).

Згідно із ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Задовольняючи вимоги позову, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про те, що рішенням Морівської сільської ради 27 вересня 2004 року, яким затверджено технічну документацію на земельну ділянку площею 0,1931 га, розташовану по АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, до складу якої увійшла земельна ділянка, на якій знаходяться належні ОСОБА_3 господарські будівлі, передавши цю ділянку у власність ОСОБА_4 та видавши їй державний акт на право власності на землю, сільська рада та ОСОБА_4, яка не будучи власником житла, достовірно знаючи, що подарувала житловий будинок, звернулась до відповідних органів про передачу земельної ділянки (на якій знаходиться будинок позивача) їй у власність, порушено право власності позивача на господарські споруди та право користування ним земельною ділянкою, на якій розташований будинок та господарські споруди та яка необхідна для їх обслуговування.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що площа ділянки, на якій розташовані будинок та господарські споруди, належні ОСОБА_3, щодо якої виник спір, складає 0,1931 га.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України абз. 2 п. 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Таким чином, змінюючи абзац третій резолютивної частини рішення суду першої інстанції апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 17 травня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_4 підлягає не скасуванню, а саме визнанню недійсним.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2016 року в незміненій частині при апеляційному розгляді справи та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович