АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Усика Г.І.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та визнання прав вкладника банку,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5156/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що оскаржуване рішення не містить жодного вичерпного висновку суду щодо відсутності у ОСОБА_2 прав вкладника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», враховуючи наявність договору банківського вкладу та договору про відступлення права вимоги. Вказує, що ОСОБА_2 зверталась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявами про виплату гарантованого відшкодування, однак судом першої інстанції дані обставини були проігноровані. Також, зазначає, що судом не було з'ясовано чи продовжувався процес виплати гарантованого відшкодування на час подання заяв ОСОБА_2, чи були визнані нікчемними договір вкладу та договір відступлення права вимоги, чи можливою була виплата гарантованого відшкодування ОСОБА_2 на час подання її заяв до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Косик С.Г. в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 липня 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір-заяву № 300937/20713/7-15, згідно якого банк прийняв від вкладника грошові кошти в розмірі 14 300, 00 доларів США, зі сплатою 5, 50 % річних строком до 15 лютого 2016 року.

04 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги, яким остання отримала право вимоги до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по договору № 300937/20713/7-15 від 15 липня 2015 року в сумі 9 000, 00 доларів США.

Повідомлення про відступлення права вимоги, датоване 23 червня 2016 року, було відправлено ОСОБА_3 на адресу банку (уповноваженій особі) 23 червня 2016 року.

13 вересня 2016 року на адресу банку ОСОБА_2 було відправлено повідомлення про відступлення права вимоги, датоване 07 вересня 2016 року.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано банківську ліцензію.

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розпочато процедуру ліквідації з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просила визнати за нею право вкладника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у сумі 9 000, 00 доларів США за договором-заявкою № 300937/20713/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 місяців в іноземній валюті від 15 липня 2015 року, і визнати за нею право на відшкодування заборгованості за вкладом у сумі 9 000, 00 доларів США за договором-заявкою № 300937/20713/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 місяців в іноземній валюті, що укладений 5 липня 2015 року з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилається на договір від 04.09.2015 року про відступлення права вимоги за договором-заявкою № 300937/20713/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 7 місяців в іноземній валюті від 15 липня 2015 року, укладений між нею та ОСОБА_3, на частину банківського вкладу у розмірі 9 000, 00 доларів США. Вважає, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснена у відповідності до приписів ст.ст. 512-515 ЦК України, а тому вона набула всіх прав вкладника на вищезазначену суму та нарахованих процентів за договором.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що про наявність договору про відступлення права вимоги по договору № 300937/20713/7-15 від 15 липня 2015 року, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було повідомлено лише 23 червня 2016 року. Тоді як 27 листопада 2015 року ОСОБА_3 отримала гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000, 00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги.

Постановою Правління Національного банку України від 17.09.15 № 612 відповідно до статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.15 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою Правління Національного банку України від 17.12.15 № 898 відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до Постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 18.12.15 № 230 розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18.12.2015р. по 17.12.2017р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення не містить жодного вичерпного висновку суду щодо відсутності у ОСОБА_2 прав вкладника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», враховуючи наявність договору банківського вкладу та договору про відступлення права вимоги.

Такі доводи ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 спростовуються наступним.

В ході розгляду справи встановлено, що в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було розпочато процедуру ліквідації та відкликано банківську ліцензію.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»( далі по тексту - Закон) та врегульовані нормами Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 07.09.2012 р. (далі по тексту - Положення №14).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу III Положення №14 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

За визначенням статті 2 Закону вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Згідно із п.4 ч.І ст.2 Закону вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до вимог ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ст. 1059 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1062 цього Кодексу на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Згідно з ч.1 ст. 1063 ЦК України фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.

До набуття особою, на користь якої зроблений банківський вклад, прав вкладника ці права належать особі, яка зробила вклад.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою Постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Таким чином, поточні та вкладні (депозитні) рахунки відкриваються на конкретну особу (клієнта банку) за умови надання відповідних документів. Інструкція не передбачає можливості зміни власника рахунка.

Згідно із виписками по особовому рахунку НОМЕР_1, на якому обліковується сума вкладу, та виписками по особовому рахунку НОМЕР_2, на якому обліковуються відсотки, станом на дату введення тимчасової адміністрації (17.09.2015) та станом на дату відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (17.12.2015) вбачається, що рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_3, а не на ім'я ОСОБА_2, доказів щодо зміни власника рахунку, на якому розміщені грошові кошти в сумі 14 300 доларів США та нараховані проценти суду надано не було.

Отже, вкладником є ОСОБА_3 на підставі договору-заяви № 3009337/20713/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 місяців в іноземній валюті.

Укладення договору про відступлення права вимоги від 04 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не тягне за собою зміни кредитора у зобов'язанні та виникнення у ОСОБА_2 права вимоги на отримання грошових коштів у банку за договором-заявою № 300937/20713/7-15 про банківський строковий вклад.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000, 00 гривень. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Тобто, виключно вкладнику належить право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Як установлено судом таким правом скористалась ОСОБА_3 та особисто отримала гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000, 00 грн. у ПАТ «Альфа-Банк».

Колегія суддів вважає, що позивач у розумінні положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є вкладником банку, а заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги щодо надання їй статусу вкладника у значенні п.4 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є безпідставними, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про проведення судових засідань, забезпечила у розгляді справи участь уповноваженого представника, однак, не подала до суду доказів того чи можливою була виплата їй гарантованого відшкодування на час подання її заяв до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», не заявляла відповідних клопотань суду, якими могли б бути встановлені певні обставини, необхідні для вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про те, що остання зверталась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявами про виплату гарантованого відшкодування, однак судом першої інстанції дані обставини були проігноровані, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що ОСОБА_2 зверталась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявами про виплату вкладу та повідомляла банк про укладення договору про відступлення права вимоги.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відповідають обставинам справи та положенням закону.

Норми матеріального та процесуального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 , 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І. Усик