Справа № 404/3108/16-ц
Номер провадження 2/404/292/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючої судді -Панфілової А.В.

при секретарі - Мосійчук А. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання недійсним Договір дарування часток квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 28.07.2009 року, зареєстрований у реєстрі за № 2420., в частині дарування належних їм часток ОСОБА_1, ОСОБА_3.

Застосувати наслідки недійсності правочину:

Припинити право власності ОСОБА_2 на 2/4 часток квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, що виникло на підставі Договору дарування часток квартири № 81, укладеного 28.07.2009 року, зареєстрований у реєстрі за № 2420; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 2/4 часток квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, що виникло на підставі Договору дарування часток квартири № 81, укладеного 28.07.2009 року, зареєстрований у реєстрі за № 2420; відновити запис про право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, що виникло на підставі Договору дарування часток квартири № 81, укладеного 28.07.2009 року, зареєстрований у реєстрі за № 2420, за ОСОБА_1, відновити запис про право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, що виникло на підставі Договору дарування часток квартири № 81, укладеного 28.07.2009 року, зареєстрований у реєстрі за № 2420, за ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та в обґрунтування зазначив, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №2-7966/09 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», Товариства з обмеженою відповідальністю «Россель», ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

23 червня 2009 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено ухвалу по справі №2-7966/09 про забезпечення позову.

З метою запобігання можливості відчуження майна відповідачами судом була задоволена заява про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту на майно відповідачів.

Зазначеною ухвалою було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (2500, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), в межах заявлених позовних вимог у розмірі 2761778,38 грн., накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 (2500, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2). Ухвала підлягала негайному виконанню.

31 липня 2009 р. Державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 14020053 з виконання ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23.06.2009 р., по справі № 2-7966/09 та накладено арешт на все майно та цінні папери в межах суми 2761778,38 грн., що належать ОСОБА_1

За результатами розгляду позовної заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», Товариства з обмеженою відповідальністю "Россель", ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 20.05.2013 р. винесено рішення по справі № 2-2542/2011, яким позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було задоволено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.10.2013 р. зазначене рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2013 р. по справі № 2-2542/2011 було залишено в силі.

14 січня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 41459515 відносно боржника ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська № 2-2542/11 виданого 08.11.2013 р. по стягненню 3836083,74 грн. штрафу на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

14 січня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41459688 відносно боржника ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська № 2-2542/11 виданого 08.11.2013р., по стягненню 6141674,87 грн. на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

14 січня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 41459011 відносно боржника ОСОБА_3 на виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська № 2-2542/11 виданого 08.11.2013 р. по стягненню 3836083,74 грн. штрафу на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

14 січня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41459780 відносно боржника ОСОБА_3 на виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська № 2-2542/11 виданого 08.11.2013 р. по стягненню 6141674,87 грн. на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Станом на 23 червня 2009 року - на момент накладення Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська арешту на все майно ОСОБА_1, ОСОБА_3, вони були власниками нерухомого майна - по 1/2 частці квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1.

В лютому 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стало відомо, що зазначене нерухоме майно всупереч забороні, накладеної судом, відчужене ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шляхом укладання договору дарування належних їм часток від 28 липня 2009 року на користь неповнолітньої ОСОБА_2.

Згідно Архівної довідки від 22.02.2016 р. № 16683, виданої Обласним комунальним підприємством "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентарізації", право власності на квартиру АДРЕСА_1, перейшло від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 згідно договору дарування від 28.07.2009 р. № 2420.

Згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.04.2016 р.№ 56565845 , нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, загальною площею 66,25 кв.м. належить ОСОБА_2 на підставі Договору дарування від 28.07.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Яценко О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2420.

Вказаний Договір дарування часток квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 8.07.2009 року, зареєстрований у реєстрі за № 2420, є таким, що підлягає визнанню судом недійсним.

Представник відповідач ОСОБА_1 позов не визнала та зазначила, що її довіритель жодним чином не мав умислу на те, щоб відчужити майно з метою уникнення відповідальності, про винесену ухвалу про забезпечення позову не знав, оскільки на виконанні відділу примусового виконання рішень є зведене виконавче провадження , де він є боржником , то навпаки вживав заходів до передачі майна на реалізацію , що підтверджується відповіддю відділу. Послалась на правову позицію висловлену Верховним Судом України у справі № 6-605 цс 16, відповідно до якої зазначено, що факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі , не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном , якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було достеменно відомо.

Вважає, що оскільки на час укладення договору відповідач не знав про дану заборону , доказів інформування відповідача про заборону суду не надано, в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилися, належним чином рекомендованими листами повідомлялися про час і місце розгляду справи (а.с. а.с. 149,150, 189,191. 207,208, 220,221, 223) , поважні причини неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд ухвалив справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі.

Судом встановлено наступні факти.

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №2-7966/09 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», Товариства з обмеженою відповідальністю «Россель», ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

23 червня 2009 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено ухвала по справі №2-7966/09 про забезпечення позову, а саме накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (2500, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), в межах заявлених позовних вимог у розмірі 2761778,38 грн., накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 (2500, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2).Ухвала підлягала негайному виконанню.

31 липня 2009 р. Державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 14020053 з виконання ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23.06.2009 р., по справі № 2-7966/09 та накладено арешт на все майно та цінні папери в межах суми 2761778,38 грн., що належать ОСОБА_1

За результатами розгляду позовної заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», Товариства з обмеженою відповідальністю "Россель", ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 20.05.2013 р. винесено рішення по справі № 2-2542/2011, яким позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було задоволено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.10.2013 р. зазначене рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2013 р. по справі № 2-2542/2011 було залишено в силі.

14 січня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 41459515 відносно боржника ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська № 2-2542/11 виданого 08.11.2013 р. по стягненню 3836083,74 грн. штрафу а користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

14 січня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41459688 відносно боржника ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська № 2-2542/11 виданого 08.11.2013р., по стягненню 6141674,87 грн. на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

14 січня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 41459011 відносно боржника ОСОБА_3 на виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська № 2-2542/11 виданого 08.11.2013 р. по стягненню 3836083,74 грн. штрафу на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

14 січня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41459780 відносно боржника ОСОБА_3 на виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська № 2-2542/11 виданого 08.11.2013 р. по стягненню 6141674,87 грн. на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Станом на 23 червня 2009 року - на момент накладення Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська арешту на все майно ОСОБА_1, ОСОБА_3, вони були власниками нерухомого майна - по 1/2 частці квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1.

В лютому 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стало відомо, що зазначене нерухоме майно всупереч забороні, накладеної судом, відчужене ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шляхом укладання договору дарування належних їм часток від 28 липня 2009 року на користь ОСОБА_2.

Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, інформацією, наданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації».

Так, згідно Архівної довідки від 22.02.2016 р. № 16683, виданої Обласним комунальним підприємством "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації", право власності на квартиру АДРЕСА_1, перейшло від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 згідно договору дарування від 28.07.2009 р. № 2420.

Згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.04.2016 р.№ 56565845 , нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, загальною площею 66,25 кв.м. належить ОСОБА_2 на підставі Договору дарування від 28.07.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Яценко О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2420.

Вказаний Договір дарування часток квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 8.07.2009 року, зареєстрований у реєстрі за № 2420.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як зазначається в Узагальненні Верховного суду України "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 24.11.2008 р. недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: -дефекти (незаконність) змісту правочину; -дефекти (недотримання) форми; -дефекти суб'єктного складу; -дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах).

З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову.

У цивільному процесі забезпечення позову допускається як до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (частини третя, четверта статті 151 ЦПК України).

Частиною 5 статті 153 ЦПК України встановлено, що про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

У разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання (ч.7 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України).

Частиною 9 статті 153 ЦПК України встановлено, що ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до ч.4 статті 13, ч. 1 статті 55, ч. 5 статті 124, п. 9 ч. З ст. 129 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки оспорюваний Договір дарування, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений 28.07.2009 року, зареєстрований у реєстрі за № 2420, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П., при укладенні договору дарування нотаріусом було перевірено повноваження сторін договору , отримано відповідні дозволи служби у справах дітей та перевірено відсутність заборон, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи ( а.с. а.с. 95-122).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, має наслідком визнання правочину недійсним.

Як визначено у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 - позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред'являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України , висловлену у справі за № 6-605 цс16, суд дійшов висновку , що позивачем не було доведено факту того , що відповідачі знали про наявність даного забезпечення і у зв»язку з чим вживали заходи до відчуження майна. Суду не надано доказів , що саме це майно мало б бути тим невизначеним майном , на яке накладався арешт , оскільки згідно постанови державного виконавця про накладення арешту від 31.07.2009 року , арешт накладено не на конкретне майно - дану квартиру , а на все майно, але в межах суми 2761778,38грн.

Посилання представника банку як на доказ , рішення Ленінського районного суду від 23.03.2016 року , якими встановлені певні обставини щодо правовідносин між сторонами по іншим договорам, суд вважає безпідставним. В даних рішеннях ( а.с. 193-200) встановлено, що ОСОБА_1 відчужив належне йому майно ОСОБА_6 , яка в свою чергу видала нотаріально посвідчену довіреність на його ж ім»я з правом оперативного управління і повного розпорядження вказаною нерухомістю , що підтвердило його намір на здійснення дій по приховуванню свого майна шляхом формальної передачі права власності на нерухоме майно третій особі та збереження за собою права фактичного володіння , користування та розпорядження, що стало підставою для визнання договорі недійсними.

За даних встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним та необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Згідно ст.88 ЦПК України суд вирішує судові витрати залишити по фактично понесеним сторонами.

Керуючись ст. ст. ст. 16, ст. 203, ст. 215, 216, 228 ЦК України, ст. ст.11, 88, 212-218,224-228 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, відмовити повністю.

Судові витрати залишити по фактично понесеним сторонами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда