Ухвала

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

ЛеванчукаА.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення сплаченої суми штрафу, за касаційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 20 березня 2013 року між нею та ОСОБА_4 було укладено попередній договір, за умовами якого остання зобов'язалася продати їй житловий будинок АДРЕСА_1 за ціною 6 791 500 грн не пізніше 10 квітня 2013 року, з наданням відповідних підтверджуючих документів.

З метою підтвердження намірів щодо придбання зазначеного об'єкта нерухомості, вона передала ОСОБА_4 958 800 грн, про що останньою було складено розписку від 20 березня 2013 року.

Проте ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором не виконала, документи необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, в установлений в попередньому договорі термін, не надала.

Відповідно до п. 13 попереднього договору у разі невиконання ОСОБА_4 зобов'язань, остання повинна сплатити їй штраф у розмірі 100 % від суми цього зобов'язання, а саме - 958 800 грн.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача на свою користь 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США, - грошові кошти, сплачені нею на виконання умов попереднього договору та 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларів, - штраф за невиконання відповідачем умов попереднього договору.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 штраф у розмірі 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США, а всього - 1 917 600 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2015 року заяву ОСОБА_3 про видачу дублікатів виконавчих листів задоволено.

Видано дублікати виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 1 917 600 грн та судові витрати в сумі 3 441 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення грошової суми та штрафу відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2015 року скасовано.

У касаційних скаргах представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення та ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 20 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 414.

Згідно з умовами вищезазначеного договору, ОСОБА_4 зобов'язалася продати ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 за 6 791 500 грн, що еквівалентно 850 000 доларів США, із розрахунку 7,993 грн за 1 долар США, не пізніше 10 квітня 2013 року.

На підтвердження намірів щодо придбання зазначеного об'єкта нерухомості, позивачем було передано відповідачу грошову суму у розмірі 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США, що додатково підтверджується написаною ОСОБА_4 розпискою від 20 березня 2013 року та п. 6 попереднього договору.

Пунктом 7 попереднього договору встановлено, що на день укладання цього договору предмет договору знаходиться в іпотеці та на нього накладена заборона відчуження за іпотечним договором.

Відповідно до п. 8 попереднього договору, сторони договору домовилися, що на день укладання договору купівля-продажу житловий будинок АДРЕСА_1 не повинен бути заставленим, перебувати у податковій заставі, іпотеці, у спорі та під забороною (арештом), щодо предмету договору має бути відсутня будь-яка заборгованість з оплати комунальних платежів та інших послуг, в тому числі послуг зв'язку, адреса розташування об'єкта нерухомості не повинна бути юридичною адресою жодної юридичної особи.

У разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за попереднім договором особа, яка порушила зобов'язання повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі 100 % від суми зобов'язання, вказаної в п. 12 попереднього договору, а саме: у розмірі 958 800 грн, що еквівалентно 120 000 доларів США.

10 квітня 2013 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до попереднього договору, відповідно до умов якого сторони перенесли дату укладання договору купівлі-продажу та домовились укласти договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку не пізніше 22 квітня 2013 року за умови, що ОСОБА_4 підготує всі необхідні документи для оформлення основного договору та до того часу предмет попереднього договору не буде обтяжений.

Відповідно п. 2 договору про внесення змін до попереднього договору, інші умови попереднього договору залишаються без змін.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, сформованих 22 квітня 2013 року зазначений об'єкт нерухомості знаходиться під забороною відчуження, підставою обтяження є договір іпотеки, іпотекодержатель: ТОВ «УніКредит Банк».

28 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_4 з письмовою вимогою, в якій просила повернути передані нею кошти у підтвердження намірів придбання зазначеного вище об'єкта нерухомості у розмірі 958 800 грн та сплати передбачений попереднім договором штраф у розмірі 958 800 грн, однак вказана вимога останньою виконана не була.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за попереднім договором та додатковою угодою до нього не виконала, документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, в установлений попереднім договором та додатковою угодою термін, не надала.

При цьому, районним судом зазначено що попереднім договором було передбачено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, або не виконає умови попереднього договору необхідні для укладення основного договору купівлі-продажу повинна відшкодувати другій стороні збитки.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів, сплачених останньою на виконання умов попереднього договору та штрафу.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_3 про видачу дублікатів виконавчих листів, виданих на виконання вказаного рішення районного суду, та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчих листів, суд першої інстанції виходив з того, що оригінали виконавчих листів були втрачені, а ОСОБА_3 пропустила строк для пред'явлення виконавчих листів до виконання з поважних причин, тому цей строк необхідно поновити.

Скасовуючи рішення районного суду про задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7, як подружжя, є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. У п.15 попереднього договору зазначено, що він вчинений за згодою чоловіка продавця - ОСОБА_7, який дав свою згоду, шляхом написання окремої заяви, на продаж вказаного будинку за зазначеною ціною, та не заперечував, щоб його дружина отримала від покупця до укладання основного договору купівлі-продажу грошові кошти в сумі 958 800 грн.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не сприяв повному, всебічному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив позивачу про право залучення ОСОБА_7, як співвідповідача у справі, не попередив позивача про наслідки не вчинення процесуальних дій, що є підставою для скасування рішення районного суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_3 про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчих листів, апеляційний суд виходив з того, що при розгляді заяви не були викликані в судове засідання сторони та їх представники, чим були порушені процесуальні права цих осіб, у тому числі право брати участь у судових засіданнях, пред'являти докази та заявляти клопотання, підтримувати чи не визнавати подані заяви, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про направлення їм судових повісток.

При цьому апеляційним судом зазначено, що районним судом не встановлено коли і кому був виданий виконавчий лист за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2013 року та з яких причин виконавчий лист не був пред'явлений до виконання позивачем чи його представником, та не вказав, якими є поважні причини для поновлення цього строку.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції у зазначеній справі скасовано, ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для направлення заяви останньої до суду першої інстанції на новий розгляд.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, вивчивши матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення та ухвали апеляційного суду звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана ОСОБА_4 відповідачу грошова сума в розмірі 958 800 грн. є авансом.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За змістом ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7, як подружжя, є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1.

Попередній договір будо укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 20 березня 2013 року за згодою чоловіка останньої, а отже грошові кошти одержані ОСОБА_4 за цим договором є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Захист прав та інтересів особи реалізують за допомогою широких процесуальних гарантій, а незалучення кого-небудь з цих осіб до розгляду справи, інтересів яких стосується цей спір, позбавляє їх можливості скористатися для захисту своїх прав та свобод процесуальними правами та гарантіями.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що районним судом порушено норми процесуального закону, а саме не встановлено коло осіб, права яких можуть бути порушені, ухваленим у справі рішення та не вирішено питання про залучення їх до участі у справі.

Викладене свідчить, що при вирішенні спору судом першої інстанції неповно встановлено фактичні обставин справи, не визначено правовідносини, що виникли між сторонами, неправильно застосовані норми матеріального права, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

У зв'язку із скасуванням ухвалених у справі рішень, підстави для скасування ухвали апеляційного суду від 13 липня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року задовольнити частково.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.А.Леванчук

О.В.Ступак