Справа № 405/8774/16-ц
Провадження №2/405/1863/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 рокуЛенінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Шумейко Ю.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення незаконно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення незаконно отриманих коштів у розмірі 12 858 грн. 57 коп., зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований, як безробітний у ОСОБА_2 міськрайонному центрі зайнятості з 22.12.2005 року по 16.07.2006 року, з 19.09.2007 року по 12.02.2008 року, з 25.06.2013 року по 01.04.2014 року та отримував допомогу по безробіттю у відповідні періоди, при цьому, при зверненні до ОСОБА_4 зайнятості відповідач 22.12.2005 року, 19.09.2007 року, 25.06.2013 року подавав заяви з проханням надати йому статус безробітного та призначити допомогу по безробіттю, у яких вказував, зокрема, що він не зареєстрований, як фізична особа-підприємець та ознайомлений з памяткою «Ваші права- Ваші обовязки».

Відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст.22, 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, на підставі заяви, представлених документів та відомостей, відповідачу було надано:22.12.2015 року статус безробітного згідно з наказом від 22.07.2013 року № HT130701 та призначено допомогу по безробіттю з 22.12.2005 року по 16.12.2006 року (наказ від 22.12.2005 року № НТ51222); 19.09.2007 року статус безробітного згідно з наказом від 19.09.2007 року № НТ070919 та призначено допомогу по безробіттю з 19.09.2007 року по 22.12.2007 року (наказ від 19.09.2007 року № НТ070919); 25.06.2013 року статус безробітного згідно з наказом від 01.07.2013 року № НТ130701 та призначено допомогу по безробіттю з 02.07.2013 року по 26.06.2014 року (наказ від 10.07.2013 року № НТ130710).

За правилами ч.3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення йому матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

За результатами обміну інформацією в електронному вигляді між ОДПІ ГУ ДФС, Пенсійним Фондом України та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування, що здійснюється згідно з Наказом Міндохордів і зборів України від 19.09.2013 року №494, у лютому 2016 року ОСОБА_2 міськрайонним центром зайнятості була отримана інформація про осіб, які були зареєстровані в державній службі зайнятості як безробітні, та за даними відомостей, що містяться в єдиному державному реєстрі загальнообовязкового державного страхувння мали не припинену підприємницьку діяльність.

Керуючись Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248, ОСОБА_4 зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідачу, про що складено відповідний акт від 22.02.2016 року №3 та встановлено, що відповідач, маючи статус фізичноїособи підприємця з 08.12.2000 року по 07.07.2014 року, отримував допомогу по безробіттю у ОСОБА_2 міськрайонному центрі зайнятості з 22.12.2005 року по 16.07.2006 року, 9 19.092007 року по 22.12.2007 року, з 02.07.2013 року по 26.06.2014 року, та, при цьому, відповідач не повідомив центр зайнятості ні при отриманні статусу безробітного, ні після призначення допомоги по безробіттю про те, що він зареєстрував 08.12.2000 року підприємницьку діяльність з основним КВЕДом «52.62.2 Роздрібна торгівля на ринках» та одержував допомогу по безробіттю одночасно маючи статус фізичної особи-підприємця, отже особи, що забезпечує себе роботою самостійно.

Позивач також зазначив, що відповідач ОСОБА_3 з правами та обовязками зареєстрованого безробітного був ознайомлений особисто, про що зазначив у сввоїх заявах про надання статусу безробітного, а також власноруч у додатках до персональної картки №00012.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 на день звернення до ОСОБА_4 зайнятості, відносився до категорії зайнятого населення, зобовязаний був повідомити про свою державну реєстрацію фізичної особи-підприємця з 08.12.2000 року та відповідно не мав права на отримання статусу безробітного, допомоги по безробіттю та інших видів соціального забезпечення, а ОСОБА_4 зайнятості не повинен був надавати йому статус безробітного тапризначати виплату допомоги по безробіттю, разом з тим, надання відповідачем неправдивих даних щодо своєї зайнятості при вирішенні питання про надання статусу безробітного, умисне невиконання відповідачем обовязків безробітного призвело до незаконного отримання останнім допомоги по безробіттю на загальну суму 12 858 грн. 57 коп.

29.02.2016 року ОСОБА_4 зайнятості надіслав ОСОБА_3 претензію за №06-34/691/08 у вигляді паперового документа засобами поштового звязку з копією наказу від 26.02.2016 року № 185-Д «Про повернення коштів» рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який повернувся з причини закінчення терміну зберігання.

Позивач також зазначив, що на день звернення з позовом до суду відповідач не оскаржив наказ від 26.02.2016 року № 185-Д «Про повернення коштів», та не повернув борг.

З огляду на викладене вище, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь незаконно отримані ним кошти в розмірі 12 858 грн. 57 коп.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, судом повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, надав до суду заперечення за вх.№ 10568 від 11.05.2017 року, за якими вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з тих підстав, що він був зареєстрований фізичною особою-підприємцем 08.12.2000 року, 26.12.2005 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесена інформація про рішення фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про припинення підприємницької діяльності. 07.07.2014 року проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про що внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зазначив, що з 26.12.2005 року він не мав ніякого доходу, оскільки прийняв рішення про припинення здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.03.2017 року. Також зазначив, що позовна заява подана позивачем після сплину позовної давності, при цьому, сплив позовної давності, про застовування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Заслухавши представника позивача, враховуючи подані відповідачем письмові заперечення на позов, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. В Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, а згідно зі ст. 34 цього Закону фонд має право, зокрема, стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

За змістом п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому чинним законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманої допомоги.

Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення особоюповертаються відповідно до пункту 7 цього Порядку. Пункт 9 цього Порядку передбачає, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_3 22.12.2005 року, 19.09.2007 року та 25.06.2013 року подавав до ОСОБА_4 зайнятості заяви з проханням надати йому статус безробітного та призначити допомогу по безробіттю, в яких, зокрема, вказував, що він не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст.22, 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у т.ч. одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, напідставі заяв, представлених документів та відомостей ОСОБА_3 було надано: 22.12.2015 року статус безробітного згідно з наказом від 22.07.2013 року № HT130701 та призначено допомогу по безробіттю з 22.12.2005 року по 16.12.2006 року (наказ від 22.12.2005 року № НТ51222); 19.09.2007 року статус безробітного згідно з наказом від 19.09.2007 року № НТ070919 та призначено допомогу по безробіттю з 19.09.2007 року по 22.12.2007 року (наказ від 19.09.2007 року № НТ070919); 25.06.2013 року статус безробітного згідно з наказом від 01.07.2013 року № НТ130701 та призначено допомогу по безробіттю з 02.07.2013 року по 26.06.2014 року (наказ від 10.07.2013 року № НТ130710).

02 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_3 подав заяву в якій просив зняти його з обліку з 02 квітня 2014 року у звязку з його відмовою від послуг служби зайнятості, оскільки «бажає шукати роботу самостійно».

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих даних та документів, на підставі якх приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення йому матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Судом також встановлено, що за результатами обміну інформацією в е лектронному вигляді між ОДПІ ГУ ДФС, Пенсійним Фондом України та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування, що здійснюється згідно з наказом Міндоходів і зборів України від 19.09.2013 року №494, 19 лютого 2016 року ОСОБА_2 міськрайонним центром зайнятості була отримана інформація ( запит № від 19 лютого 2016 року) відповідно до якої ОСОБА_3 з 08.12.2000 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, дата запису: 22.12.2005 року, номер запису 2 444 017 0000 005894; вид діяльності: Код КВЕД 52.62.2 роздрібна торгівля на ринках; 07.07.2014 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, номер запису: 3005894, стан субєкта: припинено.

Відповідно до Акту №3 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соіальне страхування на випадок безробіття» від 22 лютого 2016 року, складеного начальником відділу організації працевлаштування населення ОСОБА_5, проведеним розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 перебував на обліку як безробітний в ОСОБА_2 МРЦЗ в період з 22.12.2005 року по 16.07.2006 року, з 19.09.2007 року по 12.02.2008 року, з 25.06.2013 року по 01.04.2014 року, отримував допомогу по безробіттю з 22.12.2005 року по 16.07.2006 року, з 19.09.2007 року по 22.12.2007 року, з 17.07.2013 року по 28.03.2014 року. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, встановлено дату взяття на облік та зняття з обліку ОСОБА_3 як фізичної особи-підприємця з 08.12.2000 року по 07.07.2014 року. Тим самим, ОСОБА_3 на момент реєстрації в ОСОБА_2 МРЦЗ та отримання статусу безробітного відносився до категорії зайнятого населення і не мав права на реєстрацію як безробітний.

Відповідно до довідки про розслідування страхового випадку та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення від 23 лютого 2016 року №09-60 ОСОБА_3 за період перебування на обліку в ОСОБА_2 міськрайонному центрі зайнятості отримав допомогу по безробіттю у загальному розмірі 12 858 грн. 57 коп., а саме: з 22.12.2005 р. по 16.07.2006 р. в розмірі 1 603 грн. 50 коп., з 19.09.2007 р. по 22.12.2007 р. в розмірі 2 831 грн. 79 коп., з 17.072013 р. по 28.03.2014 р. в розмірі 8 423 грн. 28 коп.

Відповідно до наказу ОСОБА_2 МРЦЗ «Про повернення коштів» від 26 лютого 2016 року №185-Д постановлено стягнути з ОСОБА_3 суму незаконно отриманих коштів допомоги по безробіттю в розмірі 12 858 грн. 57 коп.

Крім того, позивачем на адресу відповідача було направлено лист-претензію за №06-34/691/08 від 29.02.2016 рокуз повідомленням про прийняте рішення про стягнення коштів в розмірі 12 858 грн. 57 коп., яка залишена відповідачем без задоволення.

Підпунктом «б» п.3 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що в Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

За змістом ст.2 зазначеного Закону безробітними визнаються працездатні громадяни, працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані в державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до роботи.

Відповідно до ст.4 та ч.17 ст.47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» державна реєстрація фізичних осіб - підприємців є засвідченням факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою. Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців (ч.3 ст.46 зазначеного Закону).

На день звернення із заявою 22.12.2005 року, 19.09.2007 року та 25.06.2013 року та на день надання статусу безробітного відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців та громадських формувань від 19 лютого 2016 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 08 грудня 2000 року, номер запису: 2 444 017 0000 005894, а державна реєстрація припинення підприємницької діяльності здійснена 07 липня 2014 року, номер запису: 03005894, стан субєкта: припинено.

З огляду на зазначене, судом відзначається, що відповідач ОСОБА_3 належав до зайнятого населення, відповідно не міг бути визнаний безробітним,крім того, при зверненні до центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, відповідач не повідомив про те, що він зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець, внаслідок чого незаконно отримував допомогу по безробіттю.

Відповідно до ст.50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Державна реєстрація фізичних осіб-підприємців, відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» це засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою.

Згідно з ч.8 ст.4 зазначеного Закону позбавляється фізична особа-підприємець статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

З аналізу зазначених правових норм слідує, що якщо фізична особа, реалізуючи своє право на підприємницьку діяльність, отримала статус фізичної особи-підприємця шляхом державної реєстрації підприємницької діяльності, то з дати такої реєстрації ця особа вважається такою, що забезпечує себе роботою самостійно, здійснює на власний ризик господарську діяльність з метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку, тим самим, маючи право на вільне обрання зайнятості, незалежно від того отримує така особа дохід від підприємницької діяльності чи ні, вона вважається такою, що забезпечує себе роботою самостійно, а отже, відноситься до зайнятого населення та не може бути визнана безробітною і мати право на допомогу по безробіттю до моменту державної реєстрації припинення своєї підприємницької діяльності шляхом внесення у Єдиний державний реєстр відповідного запису.

Відповідно до довідки про розслідування страхового випадку та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення від 23 лютого 2016 року №09-60 ОСОБА_3 за період перебування на обліку в ОСОБА_2 міськрайонному центрі зайнятості виплачено допомогу по безробіттю у загальному розмірі 12 858 грн. 57 коп.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

З огляду на зазначене вище судом відзначається, що наявність реєстрації у державному реєстрі особи як фізичної особи-підприємця не дає особі права на отримання статусу безробітного та унеможливлює отримання допомоги по безробіттю, тим самим, якби відповідач зазначив, що він зареєстрований як підприємець, то не отримав би статусу безробітного та як наслідок допомоги по безробіттю, відповідно, неповідомлення відповідачем ОСОБА_4 зайнятості про наявність такої обставини свідчить про недобросовісність та невиконання відповідачем своїх обов'язків, та є підставою для стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 МРЦЗ суми виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 12 858 грн. 57 коп.

Крім того, заперечуючи щодо заявлених позивачем позовних вимог в письмових запереченнях на позов відповідач ОСОБА_3 просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, з тих підстав, що період, за який, на думку позивача, було незаконно отримано ним (відповідачем) допомоги по безробіттю, знаходиться за межами строку загальної позовної давності.

В свою чергу, судом відзначається, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Представник позивача під час судового розгляду справи зазначив про те, що про порушення відповідачем прав у зв'язку з безпідставним отриманням ним допомоги по безробіттю ОСОБА_4 зайнятості дізнався в лютому, 2016 року під час проведення перевірки бази даних ЄІАС та довідника ПОУ ЄДРС, при цьому, раніше реєстрації ФОП здійснювалася у паперовому вигляді, а інформація про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року не включалась до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Під час звернення особи до ОСОБА_4 зайнятості необхідно було надати лише паспортні дані, ІДН та заяву, в якій зазначити, що особа не являється суб'єктом підприємницької діяльності, відповідно перевірка даних, зазначених в заяві, ОСОБА_4 зайнятості не вимагалася. Електроннідані про реєстрацію ч иприпинення реєстрації ФОП вносяться до ЄДР з 2014 року.

Об'єктивні відомості про те, що про цей факт позивачу стало відомо раніше, матеріали справи не містять.

Крім того, та обставина, що про порушення відповідачем ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхуваня на випадок безробіття» позивач дізнався лише в лютому, 2016 року, підтверджується також виплатою відповідачу, починаючи з 22.12.2005 року по 28.03.2014 року допомоги по безробіттю, яку припинено виплачувати ОСОБА_4 зайнятості у зв'язку із зняттям відповідача з обліку з 02 квітня 2014 року, а не у зв'язку з виявленням порушень.

Окрім того, інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно відповідача ОСОБА_3 отримано позивачем 19.02.2016 року; Акт розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення складено 22 лютого 2016 року; наказ про повернення коштів було видано ОСОБА_4 зайнятості 26 лютого 2016 року; з позовом про відшкодування незаконно отриманих коштів позивач звернувся до суду 19 грудня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, повязані із сплатою позивачем при предявленні позовудо суду судового збору в розмірі1378 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 57-59, 60, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення незаконно отриманих коштів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості, , р/р 1003 в ГУ ДКСУ Кіровоградської області , незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 12 858 (дванадцять тисяч вісімсот пятдесят вісім) грн. 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості, , р/р 1003 в ГУ ДКСУ Кіровоградської області судовий збір в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_6