Справа №490/1345/14-ц 09.11.2017 09.11.2017 09.11.2017
Провадження №22-ц/784/2222/17
Головуючий у першій інстанції-Черенкова Н.П.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем Лептугою С.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»

до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

(третя особа ТОВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ»)

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

30 січня 2014 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» (далі ОСОБА_3) звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості. Провадження в частині вимог Банку до ТОВ «Софора Юг» закрито.

Позивач зазначав, що 17 травня 2007 року між Банком і ТОВ «Істок-2001» укладено кредитний договір № 012/01-02/07-027, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 5 050 000 грн. зі сплатою 17 % річних, строком до 15 травня 2017 року (а.с. 15-19 том 1). 4 грудня 2009 року між банком, позичальником та ЗАТ «Миколаївський ДІПРОМІСТ», правонаступником якого є ТОВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ», укладено договір про переведення 3986731,12 грн. кредитного боргу, визначеного сторонами на день укладення цього правочину.

Того ж дня між Банком та ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 укладені окремі договори поруки, за якими останні взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за борговими зобов'язаннями нового боржника, що виникають з умов кредитного договору (а.с. 73-76, 79-84, 85-88, 91-94 том 1).

Посилаючись на неналежне виконання боржником кредитних зобовязань та виникнення станом на 19 грудня 2013 року кредитної заборгованості у розмірі 4 508 081, 73 грн., з яких 3 976 595, 52 грн. за кредитом, 453 907, 41 грн. за відсотками та 77 578, 80 грн. пені, ОСОБА_3 просив стягнути кредитну заборгованість солідарно з відповідачів як поручителів. До участі в справі як третю особу залучено ТОВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ».

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позов не визнали, посилаючись на припинення поруки як у звязку з ліквідацію юридичної особи-боржника, так і внаслідок спливу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя за пунктом 4 статті 559 ЦК та позовної давності.

Відповідач ОСОБА_6 участі у судових засіданнях не приймав та, діючи через представника, позов не визнав.

Справа неодноразово розглядалась судами. Останнім рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт посилався на те, що суд не врахував дійсну дату направлення вимоги як боржнику, так і поручителям (8 серпня 2013 року), а тому невірно визначив шестимісячний строк дії поруки, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Справу розглянуто за участю їх представника ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання апеляційного суду не зявився. З матеріалів справи вбачається, що він жодного разу не приймав участі у судових засіданнях по цій справі протягом 2014-2017 років (вісім судових засідань у судах першої інстанції), від отримання судових повідомлень ухиляється (а.с. 169, 253, 321, 360 том 1, а.с. 84, 100, 119 том 2). Даних щодо зміни місця проживання суду не надавав. Розгляд справи апеляційним судом 19 жовтня 2017 року було відкладено у звязку з неявкою відповідача ОСОБА_6

За встановлених обставин колегія суддів визначила розглядати справу у відсутності відповідача ОСОБА_6

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вимогу про дострокове повернення кредиту ОСОБА_3 направив поручителям 13 червня 2013 року; інших відомостей, зазначених в рішенні касаційної інстанції, не надав, а з позовом до суду звернувся 31 січня 2014 року, тобто поза межами строків, передбачених частиною 4 статті 559 ЦК, то субєктивне право кредитора припинилось.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2007 року між Банком та ТОВ «Істок-2001» укладено кредитний договір № 012/01-02/07-027, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 5 050 000 грн. зі сплатою 17 % річних, строком до 15 травня 2017 року (а.с. 15-19 том 1).

Додатковими договорами від 1 грудня 2008 року, 31 серпня 2009 року змінювалась процентна ставка та графік повернення кредиту (а.с. а.с. 20-22 том 1). Пунктом 10.2. договору за порушення строків повернення кредиту та процентів, визначених пунктами 1.1,1.6 передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення (а.с. 17 том 1).

4 грудня 2009 року між Банком, ТОВ «Істок-2001» та ЗАТ «Миколаївський ДІПРОМІСТ», правонаступником якого є ТОВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ», укладено договір про переведення 3986 731,12 грн. кредитного боргу, визначеного сторонами на день укладення цього правочину (а.с. 42-44 том 1).

Протягом 2009-2012 років між кредитором та новим боржником укладались додаткові угоди щодо змін окремих умов кредитування. Строк повернення кредиту 15 травня 2017 року (а.с. 22-41 том 1).

4 грудня 2009 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 окремі договори поруки, за якими кожен з поручителів взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за борговими зобов'язаннями нового боржника ТОВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ», що виникають з умов кредитного договору (далі Договір поруки) (а.с. 73-76, 79-84, 85-88, 91-94 том 1).

За умовами Договорів поруки поручитель відповідає за виконання кредитних зобовязань в тому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором (пункт 1.2 Договорів поруки).

За додатковими договорами до Договору поруки, укладеними 31 січня, 29 та 30 листопада 2011 року, кожен з поручителів зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно з боржником за виконання кредитних зобов'язань, а саме повернення 3 760 006,25 грн. кредитних коштів до 15 травня 2017 року, сплати процентів в розмірі 17 % річних або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору, та сплати пені, штрафу, комісії, що передбачені кредитним договором (а.с. 77. 89, 90, 96 том 1).

За пунктом 2.2. договорів поруки поручителі зобовязались здійснювати виконання порушених кредитних зобовязань протягом десяти банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі (а.с. 74, 80, 86, 92 том 1).

13 червня 2013 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» надіслало боржнику ТОВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ» та поручителям ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вимогу про дострокове повне виконання зобов'язань за кредитним договором, в якому вимагало сплатити 4 136 716, 23 грн. заборгованості станом на 13 червня 2013 року (а.с. 97-104,240 том 1).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 1 листопада 2016 року ТОВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ» ліквідовано (а.с. 168-176 том 2).

Вирішуючи питання про наявність у Банку субєктивного права вимоги до поручителів, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Цей строк є преклюзивним і з його збігом жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань, застосоване законодавцем словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень частини 4 статті 559 ЦК, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК.

Таким чином, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6- 53 цс 14) та є обовязковою для судів при застосуванні цієї норми.

Разом з тим, при вирішенні питання про застосування правил частини 4 статті 559 ЦК слід враховувати, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором, визначених періодичними платежами, строк предявлення вимог до поручителя повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Водночас правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 29 червня 2016 року (справа № 6-272 цс16).

Судом встановлено, що кредитні зобовязання ТОВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ» визначено щомісячними платежами (а.с. 42-44, 22-41 том 1).

Станом на червень 2013 року заборгованість ТОВ «Миколаївський ДІПРОМІСТ» складала 680 120,71 грн.

Вимога про дострокове повернення частини кредиту (3 456 595,52 грн.) боржнику предявлена 13 червня 2013 року (а.с. 103-104 том 1) та мала бути ним виконана протягом не більше 30 календарних днів відповідно до пункту 7.3 кредитного договору, тобто до 13 липня 2013 року.

Ці обставини, в тому числі виникнення у боржника обовязку щодо дострокового повернення всього кредиту, встановлені також рішенням господарського суду Миколаївської області від 7 лютого 2014 року, залишеним без змін постановою Одеського Апеляційного господарського суду від 1 жовтня 2014 року.

Отже, виходячи з положень частини 4 статті 559 ЦК та правових позицій Верховного Суду України щодо застосування цієї норми, вимоги до поручителів (4 136 716,23 грн.) мали бути заявлені протягом шести місяців шляхом звернення з позовом: щодо заборгованості (680120,71 грн.) від дати внесення кожного щомісячного платежу, а щодо повернення (дострокового) всього кредиту (3456595,52) протягом шести місяців від 13 липня 2013 року, тобто до 13 січня 2014 року.

Таким чином, на день предявлення Банком вимог (позову) до поручителів - 31 січня 2014 року порука припинилась відносно тих щомісячних платежів, що мали бути сплачені боржником до 31 липня 2013 року, а також тієї частини кредиту, яка мала бути повернута основним боржником достроково до 13 липня 2013 року.

Водночас дія поруки щодо тих щомісячних платежів, які були нараховані за основним зобовязанням після 31 липня 2013 року, не припинилась, а тому вони підлягають стягненню з поручителів відповідно до статей 554, 1050 ЦК.

При цьому колегія суддів не може погодитись з порядком застосування судом першої інстанції правил частини 4 статті 559 ЦК, а саме відлік шестимісячного строку від дати направлення Банком вимог поручителям (13 червня або 8 серпня 2013 року).

За змістом частини 4 статті 559 ЦК перебіг строку дії поруки починається від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто початок перебігу дії поруки пов'язаний з датою виникнення заборгованості у основного боржника, а тому не може визначатись між днем предявлення однієї вимоги до поручителів письмової (13 червня 2013 року) та днем предявлення іншої вимоги - у формі позовної заяви (31 січня 2014 року).

Визначаючи розмір цих платежів, колегія суддів виходить з вищезазначеного висновку про те, що основне зобовязання боржника щодо повернення тіла кредиту в повному обсязі (враховуючи вимогу про дострокове повернення) мало бути виконане до 13 липня 2013 року, а тому порука щодо цього зобовязання припинила дію за частиною 4 статті 559 ЦК.

Нараховані проценти за період з 31 липня 2013 року станом на 19 грудня 2013 року складають 168 542,29 грн. (а.с. 51 том 1).

Нарахована пеня боржнику за несвоєчасне повернення тіла кредиту за період з 31 липня станом на 19 грудня 2013 року складає10817,81 грн., а пеня за несвоєчасну сплату процентів складає 2 960,53 грн. (а.с. 52, 53 том 1).

Таким чином, загальний розмір заборгованості боржника станом на 19 грудня 2013 року, відносно якої порука не припинилась на час звернення з позовом (31 січня 2014 року), складає 182 320,63 грн., в тому числі за процентами 168 542,29 грн., за пенею 13778,34 грн.

Вирішуючи питання про характер зобовязань поручителів, колегія суддів виходить з того, що норми ЦК не передбачають солідарний обовязок поручителів між собою, а тому кожен з відповідачів має відповідати в межах зазначеної заборгованості - 182 320,63 грн. відповідно до статтей 543, 554 ЦК.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги закону та невірно застосував норми матеріального права, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову Банку.

Згідно зі статтею 88 ЦПК між сторонами підлягають перерозподілу судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Судові витрати Банку по сплаті судового збору складають 7226,10 грн. Враховуючи частину задоволених вимог (182 320,63 грн.) від заявлених (4 508 081,73 грн.), відшкодуванню позивачеві підлягає 292,24 грн. судових витрат, тобто по 97,41 кожним відповідачем.

Судові витрати відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 складають 3105,90 грн. Враховуючи частину вимог Банку, у задоволенні яких відмовлено (4 325 761,1 грн.) відшкодуванню кожному з цих відповідачів підлягає 2980,29 грн.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» задовольнити частково.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» з ОСОБА_5, як поручителя, заборгованість за кредитним договором № 012/01-02/07-027 від 17 травня 2007 року станом на 19 грудня 2013 року у розмірі 182320,63 грн., а також 97,41 грн. судових витрат.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» з ОСОБА_4, як поручителя, заборгованість за кредитним договором № 012/01-02/07-027 від 17 травня 2007 року станом на 19 грудня 2013 року у розмірі 182 320,63 грн., а також 97,41 грн. судових витрат.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» з ОСОБА_6, як поручителя, заборгованість за кредитним договором № 012/01-02/07-027 від 17 травня 2007 року станом на 19 грудня 2013 року у розмірі 182320,63 грн., а також 97,41 грн. судових витрат.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 2980, 29 грн. судових витрат кожному.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

ОСОБА_7