Справа №485/110/17 08.06.2017 08.06.2017 08.06.2017
Провадження №22-ц/784/1353/17
категорія 23 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

08 червня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі: представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника позивачки ОСОБА_5

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року, ухваленого

за позовом

ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс» про визнання договору оренди землі недійсним,

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_6 звернулась через свого представника з позовом до ТОВ «Колосс» про визнання договору оренди землі недійсним.

Позивачка зазначала, їй належить земельна ділянка площею 5,1 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, яку за договором оренди від 10 травня 2008 року вона передала у користування ТОВ «Серпень» строком на 10 років.

У 2016 році вона дізналась, що 1 січня 2014 року від її імені укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, з іншим орендарем - ТОВ «Колосс».

Посилаючись на те, що вона такий договір не укладала, не підписувала, позивачка просила визнати недійсним договір оренди землі, укладений 1 січня 2014 року з ТОВ «Колосс».

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року у задоволенні вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невірну оцінку доказів, зокрема, висновку судової почеркознавчої експертизи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В судове засідання апеляційного суду позивачка ОСОБА_6 не зявилась. Як видно з повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, вона своєчасно повідомлена про час і місце судового розгляду, а тому її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 1 січня 2014 року ТОВ «Колосс» уклало з ОСОБА_6 договір оренди земельної ділянки площею 5,1 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. Цей договір зареєстрований у передбаченому законом порядку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6, посилалась на те, що договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Колосс» вона не укладала та не підписувала, у звязку із чим просила визнати недійсним цей договір.

Цивільне законодавство передбачає презумпцію правомірності правочину.

Зокрема, за ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обовязок по доказуванню та наданню доказів покладається на сторони.

При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України).

Ідентифікація виконавця підпису здійснюється на підставі почеркознавчої експертизи.

Між тим, за висновком судової почеркознавчої експертизи № 109 від 20 квітня 2017 року, вирішити питання «Чи виконаний підпис у договорі оренди землі від 1 січня 2014 року, сторонами якого зазначені ОСОБА_6 та ТОВ «Колосс», в графі «орендодавець», в розділі «підписи сторін» - ОСОБА_6, або іншою особою?» не виявляється можливим (а.с. 70-76).

При цьому експертом зазначено, що наведені співпадаючі ознаки не володіють достатньою ідентифікаційною значимістю, тому сукупність їх недостатня навіть для ймовірного висновку про наявність тотожності. Більшої кількості ознак виявити не вдалося у звязку з простою будовою досліджуваного підпису. Що ж стосується розбіжних ознак, то зясувати їх походження (чи вони є результатом варіаційності підпису Т.І., що не проявилася у наданих зразках, або викликані іншими причинами) не виявилося можливим.

Отже, позивачкою не надано допустимих доказів, які б підтверджували обставини, на які вона посилається.

Твердження апеляційної скарги про те, що вказаний висновок експерта спростовує підпис позивачки на спірному договорі оренди, не заслуговують на увагу, оскільки є наслідком помилкового тлумачення цього експертного дослідження.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 фактично виконувала спірний договір оренди, отримуючи орендну плату в 2014 та 2015 роках, а також у грудні 2015 року зверталась до ТОВ «Колос» із заявою про збільшення орендної плати, та 18 грудня 2015 року уклала додаткову угоду до спірного договору оренди про збільшення грошової оцінки землі (а.с. 23, 24).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка вважала, що звертається із вказаною заявою до ТОВ «Серпень» та укладала додаткову угоду з цим товариством, суперечать змісту заяви позивачки та додаткової угоди, з яких вбачається, що ОСОБА_6 уклала договір саме з ТОВ «Колосс».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою не доведено того, що підпис на спірному договорі оренди землі їй не належить. Тому, виходячи з презумпції правомірності правочину, вимоги ОСОБА_6 про визнання цього договору недійсним задоволенню не підлягають.

Будь-яких доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального або процесуального права, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_5 відхилити, а рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_7