Справа № 755/8906/17
Справа № 755/8906/17
У Х В А Л А

іменем України

"13" червня 2017 р.суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної платита компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату з Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм»,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 просить видати судовий наказ за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної платита компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату.

Згідно ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу або із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року №14 наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК) (1618-15), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (435-15) (далі - ЦК)). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Згідно з абз. 1 п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року №14 не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. При цьому частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (322-08) визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Із довідки №79/01 від 09 червня 2017 року вбачається, що за період з 01 червня 2016 року по 31 травня 2017 року згідно табелів робочого часу, станом на 01 червня 2017 року становить: готівка - 28 983,42 грн., разом з податками - 36 004,25 грн.

Заявником ОСОБА_1 заявлено вимоги про стягнення заборгованості по зарплаті в сумі 36 004,25 грн., яка передбачає податкові відрахування.

У зв'язку із чим вважаю, що в даному випадку наявний спір про право, що є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст. ст. 96, 100, 101 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті заяви про видачу судового наказу про за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної платита компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату з Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм».

Роз'яснити ОСОБА_1 його право на звернення з вимогами до суду у позовному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. Є. Арапіна