Провадження № 2/243/4187/2017
Справа № 243/9175/17
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

17 жовтня 2017 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 06 лютого 2017 року померла її мати ОСОБА_3, яка на момент смерті проживала та була зареєстрована як особа, переміщена з тимчасово окупованої території у м. Миколаєві разом із позивачкою. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, серед якого квартира АДРЕСА_1, частина якої належала спадкодавиці особисто, а частину вона фактично успадкувала, однак юридично не оформила після смерті свого чоловіка батька позивачки ОСОБА_4, який помер 19 червня 2000 року. Після смерті ОСОБА_3 залишилося троє спадкоємців: позивачка, її брат ОСОБА_5 та сестра позивачки ОСОБА_6. Втім, окрім позивачки спадщину після смерті ОСОБА_3 ніхто не прийняв. Позивачка прийняла спадщину, звернувшись із заявою до ОСОБА_3 миколаївської державної нотаріальної контори. Спадщину після смерті батька ОСОБА_5 також прийняла тільки мати. Інші спадкоємці, із заявами про прийняття спадщини не зверталися, і фактично також спадщину не прийняли. 21 серпня 2017 року позивачка звернулася до ОСОБА_5 миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 Однак, своєю постановою від 21 серпня 2017 року державний нотаріус миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, у звязку із відсутністю документів для встановлення повного кола спадкоємців за законом та відсутності можливості визначити частку спадкодавця у спільній сумісній власності на вказану квартиру. На момент смерті батька ОСОБА_5 ніхто, крім матері ОСОБА_3 в квартирі не проживав. Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 успадкувала усю його частку та стала володіти цілою квартирою, але не оформила своє право юридично. У зв'язку з тим, що м. Горлівка розташована в зоні проведення антитерористичної операції та є територією на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, і всі документи видані на цій території не створюють правових наслідків, позивачка позбавлена можливості надати документи які б свідчили про те, що ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_5 проживала разом із ним і прийняла спадщину після його смерті, а також звіт про оцінку спільного спадкового майна.

У звязку із наведеним, враховуючи, що позивачка позбавлена можливості іншим чином аніж як через звернення до суду реалізувати свої спадкові права, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати за нею як за спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 06 лютого 2017 року в м. Миколаєві, право власності на квартиру № 1 розташовану в будинку № 7 по вул. Маршала Федоренко у м. Горлівка Донецької області.

Позивачка ОСОБА_1, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника ОСОБА_7, проти задоволення позову не заперечував, рішення просив ухвалити згідно із вимогами діючого законодавства.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

У судовому засіданні встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серія: V-УР № 1013309, позивачка народилась 08 грудня 1962 року в м. Горлівка Донецької області, та мала дівоче прізвище ОСОБА_3. Її батьками в свідоцтві записані ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно із свідоцтвом про одруження серія: ІІ-ЯР №700635, 21 січня 1958 року між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 (до шлюбу Телегіна) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений шлюб (а.с. 8).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серія: І-ФП № 430001, 14 вересня 1984 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та здобула таким чином прізвище ОСОБА_9 (а.с. 10).

Згідно із свідоцтвом про смерть серія: 1-НО № 462811, 19 червня 2000 року в м. Горлівка Донецької області помер ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно із свідоцтвом про смерть серія: 1-ФП № 257582, 06 лютого 2017 року в м. Миколаєві померла ОСОБА_3 (а.с. 7).

Згідно із технічним паспортом на квартиру № 1 розташовану в будинку № 7 по вул. Маршала Федоренко в м. Горлівка, Донецької області, її власниками у рівних частках по 1/2 зазначені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с.13 з.б.).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24 лютого 1994 року виданого Горлівський «Коксохімічний завод» 02 березня 1994 року, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 67,4 м. кв. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 14, 14 з.б.).

Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 21 листопада 2014 року, спадкодавець ОСОБА_3 проживала разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

21 серпня 2017 року позивачка звернулася до ОСОБА_3 миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 Однак, постановою державного нотаріуса від 21 серпня 2017 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, у звязку із відсутністю документів для встановлення повного кола спадкоємців за законом та відсутності можливості визначити частку спадкодавця у спільній сумісній власності на вказану квартиру (а.с. 4-5).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно із ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі смерті власника.

Приписами ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.

Згідно із розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК).

Наведена позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 - 753/0/4-14 від 16 травня 2013 року.

До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною ОСОБА_7 України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної ОСОБА_7 України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, на території Донецької області, зокрема, на території міста Горлівка Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України.

Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Як встановлено у судовому засіданні і видно із матеріалів справи, спадкодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за життя належала квартира АДРЕСА_1. Після смерті чоловіка ОСОБА_4, ОСОБА_3 прийняла спадщину, оскільки на час її відкриття вона постійно проживала разом із чоловіком, однак своє право на спадщину після смерті ОСОБА_4Ф вона не зареєструвала і померла. Позивачка - як спадкоємець першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 прийняла спадщину, однак є позбавленою можливості оформити право власності на належне їй спадкове майно у виді квартири відповідно вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на вказане нерухоме майно за спадкодавцем ОСОБА_3 не проведена, а остання померла.

З огляду на викладене, аналізуючи норми законодавства та враховуючи розяснення ВССУ, суд приходить до висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1 за життя належала ОСОБА_3 як спадкоємцю після смерті ОСОБА_4, а отже увійшла до складу спадщини після її смерті. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після ОСОБА_4 немає, та позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_3 який прийняв спадщину.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328, 373, 374, 392, 1216- 1218, 1220, 1221, 1222, 1223,ч.1ст.1225, ч.3 ст.1268, ст. 1269, ч.1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, як за спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 06 лютого 2017 року в м. Миколаїв, право власності на квартиру № 1 розташовану в будинку № 7 по вул. Маршала Федоренко в м. Горлівка, Донецької області.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_7