Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/2381/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" червня 2017 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді Лисюк І.О.

за участю секретаря Федорів О.П.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, Комунальна установа Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» до ОСОБА_6 у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання та повернення дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що що він протягом тривалого часу проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 із ОСОБА_4, без реєстрації шлюбу, однак у них народилося двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ВеронікаАнастасія ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Протягом певного періоду часу у зв'язку із тимчасовими заробітками він був відсутній по місцю свого постійного фактичного проживання, а потім був мобілізований і до 14 серпня 2016 року проходив службу у ЗСУ та брав безпосередню участь в антитерористичній операції, пізніше проходив лікування у військовому госпіталі у зв'язку із пораненням та після цього - реабілітацію. Таким чином, займатися вихованням дітей просто не мав можливості. В цей же час, за період його тимчасової відсутності, відповідач забрав дітей у їх матері, та сина віддав на піклування його тітці, а дочку помістили в будинок малютки, таким чином роз'єднавши сім»ю.

09.09.2016 року він звернувся в службу у справах дітей Гусятинської РДА з метою повернення йому дітей, однак, 05.10.2016 року йому відмовлено у цьому. На думку відповідача, підставою для відмови у поверненні дітей є те, що він через суд повинен встановити факт батьківства, однак він вважає зазначену відповідь надуманою та необгрунтованою оскільки згідно копії свідоцтв про народження дітей вбачається, що він є їх батьком, ні мати дітей, ні інші особи його батьківства не заперечують, а тому дана відмова незаконна та безпідставна. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України вважає, що батьки мають право визначати місце проживання дитини, а відповідно до ст.ст.151,153 цього ж нормативного документа, він має право на виховання та спілкування з дитиною, а відповідач таким чином просто незаконно позбавив його цих прав. Просить повернути йому неповнолітніх дітей ОСОБА_7 18.08.2005року народження та ОСОБА_7 Вероніку- Анастасію ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, передавши їх під опіку та визначивши їх місце проживання - смт.Гусятин, вул.Кобилянської,44.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача ОСОБА_6 у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, подавши заперечення на позов, посилаючись на те, що діти відносно яких визначається їх місце проживання знаходяться на обліку в службі як діти, позбавлені батьківського піклування згідно наказу №7-сп від 31.03.2014 року. Підставою надання вказаного статусу дітям став висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров»я про наявність у матері-одинокої ОСОБА_4 тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обовязків від 18.02.2014 року №100. Під час звернення позивача до органу опіки та піклування Гусятинської райдержадміністрації, йому розяснено, що для втрати статусу дітей, позбавлених батьківського піклування, у його випадку, необхідно встановити факт батьківства, та підтвердити його рішенням суду та свідоцтвом про народження дитини тому орган опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації вважає, що слід відмовити ОСОБА_1 у позові.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 підтримала позов ОСОБА_1, посилаючись на те, що близько 12 років проживає з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу. У них народилось двоє дітей. Вони проживають у її власному приватному будинку, за адресою смт.Гусятин, вул. Кобилянської О., №44, Гусятинського району Тернопільської області. Дітей вона дуже любить, часто їх відвідує, хоче щоб діти жили з нею та батьком.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунальна установа Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» в судове засідання не зявився, подала заяву, заперечує проти задоволення позову, просить справу розглядати без участі їх представника.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 вважає позов необґрунтованим, посилаючись на те, що позивач чинив насильство щодо малолітнього ОСОБА_7, зловживає спиртними напоями, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, третіх осіб, показання свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що реєстрація народження ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_8 була проведена відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджено повідомленням №98/09-02-14 від 17.01.2014 року Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області.(а.с.16).

Як слідує із копії повторно виданого свідоцтва про народження серії І-ИД№202786, виданого 25.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_7 ОСОБА_11 народилася, 09.06.2013 року. В графі батько зазначено «Канакотін Володимир Миколайович».(а.с.3).

Згідно копії повторно виданого свідоцтва про народження серії І-ИД№202787, виданого 25.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопілдьській області ОСОБА_7 народився 18.08.2005 року. В графі батько зазначено «Канакотін Володимир Миколайович». (а.с.4).

Як слідує із змісту актових записів про народження №40 від 12 липня 2013 року, № 40 від 30 серпня 2005 року, зміни стосовно відомостей про батька дитини внесено на підставі спільних заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання батьківства від 08 серпня 2014 року. (а.с.36-38).

Згідно висновків лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоровя про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обовязків №100 від 18.12.2014 року, №105 від 11.02.2015 року, №369 від 10.08.2015 року, №76 від 11.02.2016 року, №450 від 04.02.2017 року, №61 від 07.02.2017 року ОСОБА_4 має високий ступінь втрати здоров»я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обовязків. (а.с.112-118).

Розпорядженням голови районної державної адміністрації №130-од від 31.03.2014 року «Про надання статусу дітей, позбавлених батьківського піклування та призначення опікуна» на підставі висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоровя про наявність у матері одинокої ОСОБА_4 тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обовязків від 18.02.2014 року №100 та висновку служби у справах дітей про надання статусу, влаштування та призначення опікуна з метою забезпечення прав та законних інтересів дітей, надано малолітнім ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 статус дітей, позбавлених батьківського піклування на період до 18.02.2015 року. На час надання соціального статусу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_9 Малолітню ОСОБА_3 В-А.В. направлено до комунальної установи Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини». (а.с.55). Головою районної державної адміністрації розпорядженням №63-од від 07.02.2017 року підтверджено малолітнім ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 статус дітей позбавлених батьківського піклування.(а.с.59).

Із довідки №2683 від 12.08.2016 року про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, сувере нітету та територіальної цілісності України видана старшому лейтенанту ОСОБА_1 про те, що він дійсно в період з 22.06.2015 року по 01.12.2015 року з 03.04.2016 року по 14.08.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції: Донецької області, смт.Новгородське, (сектор «Б»), Донецької області, с.Калинове, (сектор «Б»), Донецької області, с.Іванопілля, (ОТУ «Донецьк»). (а.с.2).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.08.2014 року засуджено за ч.1 ст.126 КК України. Дане кримінальне правопорушення, а саме умисне спричинення побоїв він вчинив відносно малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.74).

Згідно інформації Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області Гусятинського відділення поліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 притягувався до адміністративної відповідальності 28.01.2017 року за ч.1 ст.178 КУпАП. (а.с.57).

Допитана в якості свідка третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона являється опікуном над малолітнім ОСОБА_9. Позивач ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями. Він не є батьком малолітнього ОСОБА_9, являється йому чужою людиною. В присутності дитини виражається нецензурними словами, і навіть застосовував насилля, давав дитині алкогольні напої, часто пє. Коли ОСОБА_4 прийшла з лікарні їй віддали дитину на один місяць. 12.03.2014 року ОСОБА_9 прийшов до неї весь брудний та голодний. Її дочка ОСОБА_13 живе через стіну з позивачем та чула як хлопчика били і одразу дзвонила до неї, щоб забрати дитину.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статей 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Виходячи із рівності прав матері та батька, Конвенція про права дитини в пункті першому статті девятої проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 163 СК України суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: жорстоко поводяться з дитиною; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст. 244 Сімейного Кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу.

Якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів, згідно ст.245 СК України.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно із ст. 27-1 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен забезпечити захист прав малолітніх або неповнолітніх осіб.

На день розгляду справи судом ОСОБА_7 було повних одинадцять років, він навчався в шостому класі Гусятинської ОСОБА_14 ступенів.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка малолітній ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_1 батьком не визнає, оскільки останній перебуваючи у стані алкогольного спяніння його та матір часто бив. Коли ОСОБА_1 не вживає алкогольні напої, то спілкуватися з ним не намагається, не навідує його у школі та за місцем його проживання. Коли він проживав спільно з мамою та ОСОБА_1, то часто був голодним та брудним, мама не прибирала дім. Категорично заперечив факт його повернення в сімю до мами та батька ОСОБА_1 та висловив своє бажання проживати з тіткою ОСОБА_3, заперечував проти проживання з батьком, посилаючись на те, що він його не знає і останній жорстоко поводиться з ним.

З огляду на положення ст. 160 СК України, якою встановлено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, суд вислухав думку малолітнього, який підтвердив своє категоричне небажання переїжджати до батька за адресою: смт. Гусятин, вул.. Кобилянської, 44 і жити разом із батьком. Висловлювання батька щодо можливого переїзду до нього він сприймає як погрози і знущання над ним. ОСОБА_7 вкрай негативно ставиться до можливості проживання з батьком, не бажає спілкуватися із ним.

Твердження сторони позивача на законне право батька на особисте виховання своєї дитини над правом іншої особи є необґрунтованими, оскільки при вирішенні такого спору першочергова увага має приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що таке відношення сина до нього є наслідком впливу опікуна ОСОБА_3 є безпідставним.

У той же час, суд звертає увагу на те, що на позивачеві ОСОБА_1 лежить «відповідальність батька», який повинен був докласти усіх зусиль для того, щоб у його сина виникла любов і довіра до нього, прагнення бути разом із батьком.

Між тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що протягом усього життя малолітнього ОСОБА_7 позивачем вчинялись активні дії щодо здійснення своєї батьківської відповідальності та налагодження із сином добрих стосунків.

Ураховуючи встановлені судом обставини та малолітній вік дитини, вислухавши її думку, суд приходить до висновку, що на теперішній час зміна звичних для малолітнього ОСОБА_7 умов життя та кола оточуючих близьких людей, за відсутності в матеріалах справи даних про наявність у позивача належного контакту з сином та його прихильності до нього, стане для дитини психотравмуючим фактором.

Констатуючи безумовне право батька на особисте виховання своєї дитини, суд вважає, що в даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам малолітньої дитини, які мають братися до уваги в першу чергу.

На думку суду, позивач ОСОБА_1 не позбавлений права на особисте виховання сина іншим шляхом, зокрема шляхом визначення порядку його участі у спілкуванні та вихованні дитини. Здійснюючи таку участь, позивач має можливість налагодити із сином відповідний контакт та відновити його прихильність і довіру до себе.

До такого ж висновку суд приходить при вирішенні позовних вимог в частині передачі ОСОБА_1 під опіку малолітньої ОСОБА_1 ОСОБА_11, 09.06.2013 року та визначення її місця проживання за адресою смт. Гусятин, вул.. Кобилянської, 44.

Так, судом встановлено, що згідно повідомлення КУТОР «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» дитина ОСОБА_3 ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходиться у КУТОР «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» на повному державному забезпеченню. (а.с.42, 45, 48)

Як слідує із акту, складеного комісією Тернопільського обласного спеціалізованого будинку дитини від 21.03.2017 року, ОСОБА_1, протягом періоду перебування у закладі ОСОБА_15 ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме за період з 28.01.2014 року по 21.03.2017 року відвідував дитину 3 рази: 08.06.2015 року ( з 11.30 год.-12.20 год.), 28.12.2016 року ( з 10:00 год. До 12:00 год.), 08.03.2017 року (з 10:00 год. До 10.30 год.). Усі рази відвідування ОСОБА_1 був присутній разом із матірю дитини ОСОБА_4 Дівчинка з насторогою відреагувала на батька, дуже зраділа мамі та активно з нею спілкувалася.(а.с.89).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стороною позивача не доведено, що ним вчинялись відповідні дії щодо здійснення своєї батьківської відповідальності та налагодження із донькою відповідного контакту, прихильності і довіри до себе.

Твердження позивача, про те, що за час його відсутності служба у справах дітей безпідставно відібрала дітей не є обєктивним, оскільки, малолітній ОСОБА_7 народився 18.08.2005 року, малолітня ОСОБА_11 народилася 09.08.2013 року та від народження дітей позивач їх долею не цікавився, батьківство визнав лише в 2014 році.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визначення місця проживання та повернення дітей не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 33, 60, 61, 110, 209, 12, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 10, 19, 141, 150, 151, 153, 155, 157, 158, 160, 162, 163, 167, 170, 171 Сімейного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, Комунальна установа Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» до ОСОБА_6 у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання та повернення дітей, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Гусятинського районного суду І.О.Лисюк