Провадження № 2/522/2494/17
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

«23» жовтня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

за секретаря судового засідання Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 19.12.2016 року та за уточненою позовною заявою від 07 квітня 2017 року просив стягнути з відповідача грошову суми в розмірі 2 700 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України складає 71 091 гривень та стягнути сплачений судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач 18 листопада 2013 року отримав позику від позивача в сумі еквівалентній 3 400 доларів США з кінцевою датою повернення боргу 18 березня 2014 року. У зазначений термін відповідач повернув позивачу лише 700 доларів США, залишок боргу склав 2 700 доларів США. За вимогою позивача кошти повернуті не були, відповідач жодних дій, що свідчили б про намір повернути борг, не здійснював.

Позивач надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не зявлявся неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Відповідач повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, тому він вважається сповіщеним належним чином. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи.

Відповідно ст.224 ЦПК України судом справа розглянута в заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

Судом встановлено, що 18 листопада 2013 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошову суму 3 400 доларів США. На підтвердження змісту та умов договору, а також на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу останнім складено 18 листопада 2013 року письмову розписку.

Відповідно до змісту зазначеної розписки за умовами зазначеного договору, відповідач зобовязався повернути позивачу позичені грошові кошти у строк до 18 березня 2014 року.

Таким чином, між сторонами виникло зобовязання із договору позики, за яким боржник зобовязався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана.

У передбачені договором умови ОСОБА_2, у порушення своїх договірних зобовязань, суму позики повернув частково, як це визнав сам позивач. Так, 10.07.2014 року відповідач повернув 400 доларів США та 22.08.2014 року повернув 300 доларів США, що відображено у розписці, а всього повернув борг у розмірі 700 доларів США. На вимогу про добровільну сплату залишку заборгованості в сумі 2 700 доларів США, відповідач відмовляється виконати зобовязання, що підтверджується фактом предявлення суду названої розписки без відмітки про повернення всієї суми боргу, а також непредявленням відповідачем оригіналу самої розписки, що могло б свідчити про виконання зобовязання.

Суд дійшов висновку, що між сторонами виникло зобовязання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобовязався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений письмовою розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та яка є борговим документом. Оригинал розписки було надано позивачем та оглянуто судом.

За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобовязання свідчить про невиконання останнього.

Отже, це грошове зобовязання виконано відповідачем не було, чим порушено вимоги ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України.

Згідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

За правилом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стосовно валюти зобовязання. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобовязання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на ці правила, враховуючи, що між сторонами виникло зобовязання із договору позики, за умовами якого відповідач повинен повернути позивачу суму боргу за розпискою та той факт, що відповідач сплатив частину боргу, заборгованість відповідача складає суму в гривнях України, що еквівалентна 2 700 доларів США.

Офіційний курс української валюти, встановлений НБУ на день постановлення рішення, складає 2653,89 гривень за 100 доларів США, станом на час звернення з позовом складав - 2633,18 гривень за 100 доларів США. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне встановити, що сума заборгованості відповідача за вказаним договором позики становить 71 091 гривень, оскільки суд обмежений заявленими позовними вимогами, з огляду на що, має стягнути з відповідача на користь позивача 71 091 гривень.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов про стягнення суми боргу за договором позики та стягнути на користь позивача 71 091 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 710,91 гривень.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.

Керуючись ст.ст. 16, 525, 526, 533, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики, в розмірі, що складає 71 091 (сімдесят одну тисячу девяносто одну) гривню.

Стягнути з ОСОБА_2 (номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 710,91 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії

СУДДЯ: Л.М. Чернявська

23.10.2017