№ апеляційного провадження:22-ц/796/5014/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

представника відповідача - Спиридонова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс», третя особа - Генеральний директор Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» Погребняк Олег Леонідович про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Науково-Технічних комплекс «ІМПУЛЬС», третя особа - Генерального директора Державного підприємства «Науково-Технічних комплекс «ІМПУЛЬС» Погребняка О.Л. про визнання скорочення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що починаючи з 14 березня 1989 року він працював на Казенному підприємстві «Науково-Технічний Комплекс «ІМПУЛЬС», яке в подальшому було перетворене в Державне підприємство «Науково-Технічний Комплекс «ІМПУЛЬС»» та його право попереднику - Казенному підприємстві «Науково-Технічний Комплекс «ІМПУЛЬС». Останній час, починаючи з травня 2014 року, він працював на посаді заступника директора з науки Державного підприємства «Науково-Технічний Комплекс «ІМПУЛЬС»».

Наказом № 206 від 10 вересня 2015 року він був звільнений з посади заступника директора по науці ДП «НТК Імпульс» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку з скороченням штату працівників.

З наказом про звільнення ознайомився 14 вересня 2015 року, перебуваючи з 10 вересня 2015 року на лікарняному.

Ввважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем не було дотримано встановленого законодавством про працю порядку звільнення у зв'язку із скороченням посади, а саме відповідач не попередив його про звільнення у зв'язку з скороченням штату працівників ДП «НТК «ІМПУЛЬС»», йому не було запропоновано всі наявні на підприємстві вакантні посади, не враховано його більш високу, у порівнянні з іншими заступниками директора ДП «НТК «ІМПУЛЬС»», кваліфікацію та тривалість безперервного стажу роботи на підприємстві.

Крім того, зазначив, що відповідач звільнив ОСОБА_3 в період його тимчасової непрацездатності, що підтверджується відповідним листком непрацездатності серія АГЧ № 559195 від 10 вересня 2015 року, чим порушив норми ч.3 ст. 40 КЗпП України згідно з якою не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Після його звільнення в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він перебував на лікуванні по 1 жовтня 2015 року, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЧ №559195 від 10 вересня 2015 року. Окрім цього, з 1 жовтня 2015 року в нього відбулося гостре загострення хронічної хвороби - остеохондрозу поперекового відділу хребта, внаслідок чого до 20 листопада 2015 року він не міг вільно пересуватися та знаходився вдома перебуваючи на рекомендованому постільному режимі, що підтверджується консультативним висновком Київської міської лікарні №1 від 1 жовтня 2015 року.

Посилаючись на зазначені обставини, просив поновити йому строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, поновити його на посаді заступника директора по науці Державного підприємства «Науково-технічний Комплекс «Імпульс»; Стягнути з Державного підприємства «Науково-технічний Комплекс «Імпульс» на його користь 207 569 гривень, 60 копійок заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на його незаконність, порушення норм матеріального права.

Вказував, що в день звільнення він перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, що є порушенням вимог ст. 40 КЗпП України. Крім того, він не був належним чином повідомлений про наступне вивільнення. Також, відповідач не запропонував йому всіх вакантних посад, які відповідають його кваліфікації, досвіду та професійному рівню.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник відповідача - Спиридонов О.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що наказом № 112 від 12 червня 2015 року Генерального директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» «Про внесення змін до штатного розпису ДП «НТК «Імпульс» посада заступника директора по науці, яку обімав ОСОБА_3, підлягала скороченню.

15 червня 2015 року ДП «НТК «Імпульс» на підставі п.7.7 Статуту було направлено листа за № 317 на ім.»я генерального директора ДК «Укроборонпром» Романова Р.А. щодо погодження пропозиції призначення ОСОБА_3 на посаду першого заступника директора ДП «НТК «Імпульс».

18 червня 2015 року у відповідь ДК «Укроборонпром» листом повідомив відповідача про відмову у погодженні призначення ОСОБА_3 на посаду першого заступника директора ДП «НТК «Імпульс».

19 червня 2015 року у зв»язку з відсутністю ОСОБА_3 на роботі відповідачем направлено на домашню адресу позивача телеграму, в якій повідомлялося про скорочення посади, яку займав ОСОБА_3, та наступне звільнення.

10 липня 2015 року до відома ОСОБА_3 було доведено наказ № 112 від 12 червня 2015 року та повідомлено про наступне звільнення, але позивач від підпису відмовився, про що було складено акт. В цей день інформація про наявність вакантних посад на підприємстві ОСОБА_3 доведена не була.

1 вересня 2015 року ОСОБА_3 були запропоновані наявні на підприємстві три вакантні посади, з якими останній ознайомився і зазначив про те, що відповідь надасть пізніше.

Наказом № 206 від 10 вересня 2015 року Генерального директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» ОСОБА_3 було звільнено з посади заступника директора по науці ДП «НТК «Імпульс» з 10 вересня 2015 року за п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників ( т.1 а.с.7). У зв»язку з відсутністю ОСОБА_3 на роботі в день видання наказу, останній з наказом ознайомився 14 вересня 2015 року

Крім того, судом установлено, що звільнення ОСОБА_3 було погоджено ДК «Укроборонпром», що підтверджується листом Концерну від 4 вересня 2015 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_3 відбулось із дотриманням вимог норм трудового законодавства, зокрема, у відповідача мало місце скорочення штату працівників; позивач був вчасно попереджений про наступне звільнення і йому запропоновані вакантні посади, від яких він відмовився.

Проте, повністю з такими висновками суду погодись не можна, виходячи з наступного.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст..5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов»язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов»язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов»язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з»явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення ( правовий висновок, висловлений Аерховним Судом України у справі № 6-40цс15 від 1 квітня 2015 року).

Як убачається з матеріалів справи наказом Генерального директора ДП «Науково-технічний комплекс «Імпульс» № 112 від від 12 червня 2015 року з метою проведення структури підприємства у відповідність до Закону України «Про запобігання корупції» та з метою оптимізації адміністративної структури підприємства з 12 червня 2015 року до штатного розпису були внесені зміни, виведено із штатного розпису шість штатних одиниць, в тому числі і одиницю «заступника директора по науці» та введено шість нових штатних одиниць ( т.1 а.с.37-38).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 був попереджений про наступне вивільнення 10 липня 2015 року. В обґрунтування свого висновку суд послався на акт про встановлення працівника на робочому місці 10 липня 2015 року у період часу з 10 год.45 хв, по 13 год.15 хв., складений працівниками підприємства ( а.с. 57 т.2).

Разом з тим, згідно листка непрацездатності серія ААС № 741706 ОСОБА_3 в період часу з 6 липня 2015 року по 31 липня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні ( т.2 а.с.37). Факт перебування ОСОБА_3 10 липня 2015 року у лікарні в умовах стаціонарного лікування належними та допустимими доказами не спростований. Крім того, згідно табелю обліку використання робочого часу за липень 2015 року ОСОБА_3 був відсутній на роботі 10 липня 2015 року ( т.2 а.с.35).

ОСОБА_3 факт перебування на роботі 10 липня 2015 року, а також факт попередження його про майбутнє вивільнення заперечував.

Отже, враховуючи те, що єдиним документом, що підтверджує вихід та перебування працівника на робочому місці, є табель використання робочого часу, а також те, що факт перебування ОСОБА_3 на лікуванні у стаціонарі 10 липня 2015 року не спростований,- у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку про те, що роботодавцем був дотриманий порядок звільнення позивача у зв»язку з скороченням штату працівників.

Крім того, наявні в матеріалах справи документи дають підстави вважати, що лише 1 вересня 2015 року ОСОБА_3 були запропоновані вакантні посади у зв»язку з скороченням його посади, що підтверджується його підписом та записом про те, що свою відповідь він надасть пізніше ( т.1 а.с.43).

10 вересня 2015 року ОСОБА_3 був звільнений з роботи у зв»язку з скороченням штату працівників.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_3 не був повідомлений про майбутнє вивільнення за два місяці до звільнення, 1 вересня 2015 року чіткої відмови у зайнятті вакантних посад у зв»язку з скороченням його посади не надав, а 10 вересня 2015 року вже був звільнений з займаної посади, - відсутні підстави вважати, що звільнення ОСОБА_3 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог не відповідає встановленим обставинам, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до пп.3 п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 , цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Згідно з п.2 цього Порядку, у випадку вимушеного прогулу середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню з роботи.

Відповідно до абз.3,4 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до довідки, що міститься в матеріалах справи середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 розрахована на підставі п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати та складає 221 грн.66 коп. ( т.2 а.с.88-89).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 88442 грн.32 коп. ( 339 днів вимушеного прогулу ( по 31 травня 2017 року ) х 221 грн.61 коп.)).

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 218, 303, 309, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 на посаді заступника директора по науці Державного підприємства «Науково-технічний Комплекс «Імпульс».

Стягнути з Державного підприємства «Науково-технічний Комплекс «Імпульс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 88442 грн.34 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-технічний Комплекс «Імпульс» на користь держави судовий збір в сумі 884 грн.42 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: