АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23.02.2017 у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк», заінтересовані особи: головний державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області КальонкінОлександр Сергійович, ОСОБА_3 про визнання неправомірною та скасувати постанови про повернення виконавчого документа, зобов'язання державного виконавця вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.02.2017 заяву Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» про визнання неправомірною та скасувати постанови про повернення виконавчого документа, зобов'язання державного виконавця вчинити певні дії - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Позивач вказує на те, що залишаючи заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з підстав пропуску скаржником строку на звернення із скаргою до суду. Разом з цим, скаржник лише 12.09.2016 дізнався з реєстру виконавчих проваджень про винесення оскаржуваної постанови та в цей же день подав скаргу до суду. Оскаржуваної постанови не отримував. Таким чином, при постановленні оскаржуваної ухвали суддя необґрунтовано виходив з того, що нібито в матеріалах виконавчого провадження наявні вихідні листи датовані 20.07.2016, в той час як вказане не означає, що ці листи були відправлені та отримані скаржником. Отже, суд неповно встановив обставини, що мають значення для її вирішення, оскільки не переконався чи дійсно відправлялась вказана постанова та чи була вона отримана скаржником.

Справа 755/14093/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5935/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
На підставі викладеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Інші особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення заяви без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Бориспільському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало виконавче провадження №49186402 щодо примусового виконання виконавчого листа №755/19036, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» боргу в розмірі 2551961,58 грн., 25500 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, та судового збору в розмірі 243,60 грн.

20.07.2016 головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кальонкіним О.С. винесено постанову про повернення виконавчого документу (ВП №49186402), на підставі ч.1 ст.48, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки до відділу надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016, якою рішення на підставі якого виданий виконавчий документ направлено на повторний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заявник ПАТ «Кредит Європа Банк» просив визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кальонкіна О.С. про повернення виконавчого документу (ВП №49186402). В обґрунтування підстав дотримання строків для звернення з даною скаргою до суду заявник посилається на те, що дізнався про існування вказаної постанови з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 12.09.2016.

Суд першої інстанції залишаючи скаргу без розгляду виходив з того, що скаржник пропустив визначений законом десятиденний строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження і не звернувся до суду з заявою про його поновлення.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг в рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при вирішення питання про дотримання заявником строків звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, суд враховує, що законодавством визначений спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою на дії державного виконавця до суду, тому їх перебіг має визначатись за цими нормами, а не за загальними правилами цивільного процесуального законодавства. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Посилання заявника ПАТ «Кредит Європа Банк» в апеляційній скарзі на те, що оскаржувану постанову вони не отримували, а про неї дізнались лише 12.09.2016 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, що і є датою з якої починається перебіг строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, а тому ними строк не пропущено, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Так, з матеріалів виконавчого провадження ВП №49186402 вбачається, що копію оскаржуваної постанови від 20.07.2016 про повернення виконавчого документа супровідним листом від 20.07.2016 направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 129).

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Із скаргою на дії державного виконавця заявник звернувся до суду першої інстанції 14.09.2016, тобто з порушенням строків передбачених п. 1 ч. 1 ст. 385 ЦПК України. При цьому, заявником при подачі скарги на дії державного виконавця не було надано жодних доказів на підтвердження отримання ними оскаржуваної постанови 12.09.2016, як і не подано клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця з зазначенням поважних причин пропуску такого строку.

Таким чином, скаргу на постанову про повернення виконавчого документа від 20.07.2016 подано з пропуском встановленого законодавством десятиденного строку, при цьому без клопотання про його поновлення, а отже висновок суду про залишення скарги без розгляду повністю відповідає вимогам ст.ст. 11, 72 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства.

При цьому, слід зазначити, що доводи викладені в апеляційній скарзі фактично є підставами для поновлення пропущенного строку, проте не є підставами для скасуванняи ухвали суду від 23.02.2017, оскільки відповідного клопотання заявлено не було. А тому підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування - відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311-315, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк»- відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23.02.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: