Справа № 495/4672/17
№ провадження 4-с/495/22/2017
Ухвала

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

23 жовтня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю:

- від заявника не зявився

- від заінтересованої особи не зявився

- від субєкта оскарження не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області за участю заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний»

В С Т А Н О В И В :

23.06.2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту скаржник) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою на дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області за участю заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний»(а.с.1-2).

Так, заявник просив суд:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2;

- скасувати постанову від 22.05.2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 53981856.

Заявник ОСОБА_1, та її представник ОСОБА_3, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, однак у судове засідання не зявилися, не подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та не зазначили поважності причин неявки до суду (а.с.22, 31, 37, 48, 54, 62, 65, 72).

Представник заінтересованої особи ПАТ«АБ «Південний», про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, однак у судове засідання не зявився, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності та не зазначив поважності причин неявки до суду (а.с.15, 37, 39, 40, 49, 52, 59, 61, 66, 73).

Представник субєкта оскарження в судове засідання не з'явилася, але надіслала до суду заперечення, відповідно до якого просила в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити та розглянути справу за його відсутності (а.с.41-43).

Згідно із роз'ясненням пункту 4 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ в порядку передбаченому законом.

Статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2016 року виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з житлового будинку за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького,24-а.

На виконання даного рішення суду, 28.02.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист у справі № 495/7707/15-ц про виселення ОСОБА_4 з житлового будинку за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького,24-а.

Так, в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на примусовому виконанні знаходився виконавчий лист № 495/7707/15-ц, виданий 28.02.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про «Висилення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м, житловою 110,2 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а».

15.05.2017 року в порядку ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заяви стягувача ПАТ «АК «Південний», відкрито виконавче провадження ВП № 53981856, про що 22.05.2017 року винесена відповідна постанова, копія якої рекомендованою кореспонденцією направлена сторонам виконавчого провадження.

До вищевказаної заяви стягувач ПАТ «АБ «Південний», додав меморіальний ордер № 740 від 28.04.2017 року, як підтвердження сплати авансового внеску.

За твердженням скаржника, 22.05.2017 року державним виконавцем відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області в порушення вимог пункту 8 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято до примусового виконання виконавчий документ без належного підтвердження сплати стягувачем авансового внеску в розумінні абзацу 1 частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».Більш того, згідно пункту 1.19-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер, доданий стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження є розрахунковим документом, який використовується банком виключно для внутрішньобанківських операцій. Тобто меморіальний ордер, згідно пункту 1.19-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не являється підтвердженням здійснення фінансових операцій за межами банку.

Згідно із ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до положень ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», однією з підстав для повернення органом державної виконавчої служби виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є ненадання останнім підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Державним виконавцем при прийнятті рішення щодо відкриття виконавчого провадження був врахований той факт, що відповідно до виписки Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі встановлено, що 28.04.2017 року на рахунок Відділу зараховані кошти від стягувача - ПАТ «АБ «Південний», як авансовий внесок на примусове виконання виконавчого документу по справі № 495/7707/15-ц про виселення ОСОБА_1 (а.с.39).

Тобто, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №53981856 від 22.05.2017 року державним виконавцем Відділу була винесена із дотриманням вимог ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, з огляду на вищевикладене вбачається, що державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 при виконанні виконавчого провадження № 53981856 було виконано усі дії, передбачені вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Згідно із ст.387 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 року, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи скаржника.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 26 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 10, 57-60, 197, 209-210, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області за участю заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний» відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя В.В. Мишко