Справа № 161/7154/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/867/17 Категорія: 39 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Федонюк С.Ю., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 16 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 в якому просив суд визнати недійсним заповіт, складений 09.12.2015 року ОСОБА_3 та який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4 за реєстровим номером 7395.

Одночасно із позовною заявою позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій він просив суд забезпечити позов шляхом заборони нотаріусу видавати будь-кому із спадкоємців свідоцтва про право на спадщину спадкового майна після смерті ОСОБА_3 до вирішення спору по суті і вступу рішення суду в законну силу.

Провадження в даній цивільній справі відкрито ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 16.05.2017 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16.05.2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику з підстав передбачених ч. 8 ст. 153 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду про повернення його заяви про забезпечення позову та передати питання про забезпечення позову до суду першої інстанції для розгляду по суті з підстав порушення місцевим судом норм процесуального права.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, а тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ст. 305 ЦПК України.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 197 ЦПК України не здійснюється.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала скасуванню з передачею питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд виходив з того, що подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України і її задоволення призвело б до вирішення позову по суті до початку розгляду даної справи по суті, оскільки таким рішенням суд визнав би факт порушення спадкових прав позивача, а тому повернув її заявнику на підставі ч. 8 ст. 153 ЦПК України.

Однак такий висновок зроблений із порушенням норм процесуального права, які регулюють вирішене судом питання.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обовязковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами по справі існує спір щодо дійсності заповіту, складеного 09.12.2015 року ОСОБА_3 і посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4 за реєстровим номером 7395.

Позивачем, як це визначено в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, в заяві про забезпечення позову зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, зокрема ОСОБА_1 зазначено, що відповідач ОСОБА_2 і її мати, третя особа по справі ОСОБА_5, мають намір негайно отримати свідоцтва про право на спадщину за згаданим заповітом і відчужити набуте майно. Позивачем також обґрунтовано вид забезпечення позову, який є співмірним із заявленими ним позовними вимогами, та надано відповідні докази.

Наведене свідчить про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Місцевий суд постановляючи оскаржувану ухвалу прийшов до передчасного висновку про повернення заяви про забезпечення позову заявнику, оскільки ОСОБА_1 у вказаній заяві наведено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтовано вид забезпечення позову, а тому у суду були відсутні передбачені ч. 8 ст. 153 ЦПК України підстави для повернення її заявнику.

Крім того, висновок суду про те, що задоволення даного клопотання призвело б до вирішення позову по суті до початку розгляду даної справи по суті, оскільки таким рішенням суд визнав би факт порушення спадкових прав позивача, є неправильним. Зазначений заявником вид забезпечення позову, як тимчасовий захід, в даному випадку необхідний для виконання в майбутньому можливого рішення суду про задоволення позову, спрямований на недопущення на час розгляду справи отримання відповідачем чи іншими спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину за заповітом, дійсність якого є предметом даного позову, та відчуження набутого ними таким чином майна, що безумовно утруднить виконання рішення суду. Застосування згаданого виду забезпечення позову в розглядуваному випадку не є вирішенням позову по суті і не є констатацією факту порушення прав позивача, як помилково вважав місцевий суд, оскільки предметом позовних вимог є визнання заповіту недійсним, а забезпечення позову стосується заборони видавати на підставі цього оспорюваного правочину свідоцтва про право на спадщину, що дають можливість відчужувати спадкове майно, охоплене заповітом.

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду як така, що постановлена з порушенням наведених норм процесуального права, підлягає скасуванню у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України з передачею питання про забезпечення позову у даній справі на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 16 травня 2017 року в даній справі скасувати, а питання щодо вирішення заяви про забезпечення позову в даній справі передати на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: