Номер провадження: 22-ц/785/3794/17
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановила:

Позивач змінив первісні позовні вимоги та пояснив, що за розпискою від 12 березня 2014 року відповідач отримав 6000 доларів США з обов'язком повернути гроші до 12 березня 2015 року. Разом із тим до наступного часу відповідач гроші не повернув, у зв'язку із чим просить стягнути еквівалент 6000 доларів США в розмірі 162120 грн, три відсотки річних 9487,35 грн, а також судові витрати 1716 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, пояснив, що гроші він не отримував, а розписку написав за вимогою позивача як забезпечення його частки у спадковому майні за продаж батьківського будинку.

Рішенням Ізмаїльського міськрайнонного суду Одеської області від 20 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Розпискою від 12 березня 2014 року визначено, що відповідач отримав у позивача 6000 доларів СЩА з обов'язком повернення грошей до 12 березня 2015 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що свідками передачі грошей не були, а між сторонами існувала домовленість про розрахунки за спадкове майно.

Листом слідчого відділу Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 12 липня 2016 року та постановою вказаного слідчого від 23 червня 2016 року визначено, що за заявою відповідача про порушенням кримінальної справи щодо позивача за ст. 190 ч.2 КК України кримінальне провадження закрито.

Разом із тим докази про відсутність передачі грошей до матеріалів справи не долучені, розписка складена у порядку укладення договору позики, передбаченому ст.207-208, 1047 ЦК України.

До матеріалів справи дійсно не долучені докази, які у відповідності до вимог ст. 545 ЦК України підтверджують виконання відповідачем свого зобов'язання.

З оглядом на вказане заборгованість підлягає стягненню у відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України.

У відповідності до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позика одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтями 526, 527 зазначеного Кодексу належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено в договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, статей 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання, є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають обчисленню та стягненню й інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

У відповідності до вимог ст. 1050 ч.1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вказаного підлягає стягненню за курсом Національного Банку України еквівалент 6000 доларів США в сумі 162120 грн та три відсотки річних в сумі 9487, 35 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподіляються судові витрати 1716 грн., з урахуванням чого загальна сума, що підлягає стягненню, складає 173323,35 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянта не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наведені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайнонного суду Одеської області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді Л.М. Вадовська

П.М. Черевко