Справа № 509/183/13- ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1Л,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2013 року ОСОБА_1Л, звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,138 га за адресою: вул. Т.Шевченка, 32А, смт. Овідіополь, на якій в період шлюбу було розпочате будівництво жилого будинку та побудовано фундамент та цоколь жилого будинку, стіни літньої кухні, стіни гаражу та підвал. Вказане будівництво вона оцінила в 40000 грн. Просила стягнути з неї 20000 грн. на користь ОСОБА_3 та визнати за нею право особистої власності на вищезазначене майно.

В подальшому позивачка змінила свої позовні вимоги щодо поділу спільного майна та просила виділити їй у власність холодильник, телевізор, електронні ваги. Щодо виділення частки майна відповідачу зазначала, що він в 2013 році після розлучення забрав весь інструмент, що придбавався у шлюбі за спільні кошти, залишивши їй інше майно, що залишилось у будинку та придбавалось та дарувалось особисто їх доньці.

22 березня 2013 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про здійснення поділу спільного майна подружжя, в тому числі незакінченого будівництвом будинку, визнання обєктом права спільної власності земельної ділянки, визнання права власності на ? частину земельної ділянки, який доповнив 23.04.2017 року, в якому просить суд стягнути на його користь компенсацію ? частини вартості спільного майна, що перебуває у ОСОБА_1, в сумі 8400 грн., визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,138 га., яка розташована за адресою: вул. Т.Шевченка, 32А смт. Овідіополь, провести її поділ, та поділ обєкта незавершеного будівництва в натурі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача за первісним позовом змінені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнали та у їх задоволенні просили відмовити.

Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову ОСОБА_3 та його представник заперечували проти первісного позову та повністю підтримали зустрічний позов з доповненнями до нього.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України).

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 04 вересня 2005 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 000563 від 06.06.2005 року. У сторін є донька . В 2013 році подружжя посварилося, позивачка подала до Овідіопольського районного суду позов про розірвання шлюбу. Відповідач переїхав проживати до своєї матері в с. Нова Дофинівка, позивачка залишилася мешкати зі своєю матірю в смт. Овідіополь. В подальшому позивачка подала позов про поділ спільного майна, визнання за нею право особистої власності фундамент та цоколь, стіни літньої кухні, стіни гаражу та підвалу, розташовані за адресою: вул. Т.Шевченка,32а в смт. Овідіополь та стягнення з неї грошової компенсації в розмірі 20000 грн. на користь ОСОБА_3

По справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, за висновком якої № 16/16 від 07.11.2016 року відсоток готовності обєкта дослідження нерухомого майна у вигляді незакінченого будівництвом жилого будинку складав 6 (шість) відсотків, дійсна вартість незакінченого будівництва без урахування земельної складової становить 144708 гривень, з урахуванням земельної складової становить 405176 грн. Судовим експертом також зроблено висновок, що поділ незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою:Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Т.Шевченка, № 32а технічно неможливий.

Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до п.п. 22,23,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно пояснень, наданих сторонами під час розгляду справи встановлено, що в період шлюбу було придбано за спільні кошти наступне майно: холодильник, телевізор, електронні ваги, електрозварювальний апарат, газонокосилка, електродрель, турбінка, шліфувальна машина, домашній кінотеатр, пилосос, компютер, принтер, сканер, фотоапарат, письмовий стіл, компютерний стіл, шафа для одягу, залізний ларьок. Залізний ларьок в якості боргу переданий брату позивачки ОСОБА_5 в період спільного проживання. Крім цього на земельній ділянці, що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 на підставі державного акту серії ЯГ № 948184, за адресою: вул. Т.Шевченка, 32А в смт. Овідіополь було збудовано фундамент та цоколь, стіни літньої кухні, стіни гаражу та підвал.

Як зазначила позивачка в змінах до позову, до майна, що не підлягає поділу між подружжям, входить пилосос, що був куплений її матері та майно, що належить її дочці, а саме: компютер, компютерний стіл, письмовий стіл, принтер, сканер, фотоапарат.

На підтвердження цієї обставини дали пояснення свідки ОСОБА_6І,, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Відповідно до ст.174 Сімейного Кодексу України майно, придбане батьками або одним з них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо) є власністю дитини.

Отже, виходячи з пояснень позивачки, підтверджених допитаними по справі свідками та не спростованих відповідачем, власністю доньки ОСОБА_1 є наступне майно: компютер, компютерний стіл, письмовий стіл, принтер, сканер, фотоапарат, шафа для одягу,які придбавались та дарувались дитині за спільні кошти подружжя та родичів ОСОБА_1 та яке є в наявності.

Виходячи з пояснень відповідача у нього в наявності є наступне майно - шліфувальна машина, домашній кінотеатр.

Щодо поділу іншого майна, а саме земельної ділянки площею 0,138 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та обєкта незавершеного будівництва, що знаходиться на ній у вигляді фундамента, цоколя, стіни літньої кухні, стіни гаражу та підвалу, суд зазначає наступне.

Рішенням виконкому Овідіопольської селищної ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області № 41 від 22.02.1996 року земельна ділянка площе. 0,15 га за адресою: вул. Леніна,32 в смт. Овідіополь була виділена ОСОБА_9 батьку ОСОБА_1 В подальшому рішенням виконкому Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 66 від 19.03.1999 року вказана земельна ділянка була у нього вилучена та надана ОСОБА_10 (дівоче прізвище ОСОБА_1Л.). на підставі рішення виконкому № 77 від 19.03.1999 року. На підставі рішення Овідіопольської селищної ради № 1232-1У від 05.01.2006 року позивачка отримала вказану земельну ділянку у власність, що підтверджується державним актом серії ЯГ № 948184, зареєстрованим 15.03.2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 34.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-98 цс11, викладеної в постанові від 15.02.2012 року, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя.

На вказаній земельній ділянці було розпочате будівництво жилого будинку та господарських будівель, однак термін дії дозволу на будівництво закінчився в 2008 році, позивачка не бажає звертатися за поновленням строку та продовжувати зазначене будівництво, а навпаки вже знесла все побудоване.

Отже, враховуючи що зміни до пункту 5 частини 1 статті 57 Сімейного Кодексу України були внесені законом України № 4766-У1 від 17.05.2012 року, тобто вже після набуття права власності на земельну ділянку позивачкою ОСОБА_1, зазначена земельна ділянка не може бути визнана обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділена між сторонами в рівних частинах за відсутності на ній обєкта нерухомого майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 15 постанови №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику у справах про захист права власності та інших нерухомих прав» роз'яснив, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Виходячи з пояснення позивачки, показів свідків ОСОБА_6І, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що не спростовані поясненнями відповідача, обєкт незавершеного будівництва на момент розгляду справи відсутній, розібраний за допомогою родичів, будівельний матеріал соскладований на земельній ділянці.

Отже розподіл обєкта незавершеного будівництва з відсотком готовності 6 (шість) відсотків неможливий з точки зору судового експерта, який зазначив про це у висновку № 16/16 від 07.11.2016 року, та чинного законодавства України, про що існують правові позиції Верховного Суду України.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-159 цс15, викладену в постанові від 27.05.2015 року, не передбачено визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами.

Згідно правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-2710 цс15, викладеної в постанові від 16.12.2015 року, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Однак жодна із сторін не заявила вимог щодо поділу будівельних матеріалів, витрачених на будівництво обєкту незавершеного будівництва.

Таким чином суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 щодо поділу незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці за адресою: вул. Т.Шевченка, 32а, смт. Овідіополь.

З огляду на викладене, з урахуванням ненадання сторонами доказів щодо вартості майна, що підлягає поділу, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог позивачки щодо поділу майна в натурі та часткового задоволення позовних вимог відповідача за зустрічним позовом і немає підстав для поділу земельної ділянки, обєкта незавершеного будівництва та стягнення грошової компенсації.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218,223 ЦПК України, ст.ст.70,174 Сімейного Кодексу України, ст.331 ЦК України,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Провести розподіл спільного майна подружжя.

Виділити ОСОБА_1 наступне майно: телевізор вартістю 1500 грн., електронні ваги вартістю 300 грн., всього на суму 1800 грн.

Виділити ОСОБА_3 наступне майно: холодильник вартістю 7000 грн., шліфувальну машинку вартістю 400 грн., домашній кінотеатр вартістю 1700 грн., всього на суму 9100 грн.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_11