№2/263/22/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2017 року місто Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Ковтуненка В.О.,
при секретарі Турчиній Н.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, третя особа: ОСОБА_2 України,
Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору №0409/0708/45-017 від 09.07.2008 року та договору іпотеки від 09.07.2008 року недійсними.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 09 липня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір №0409/0708/45-017 на придбання житлової нерухомості. В забезпечення зобовязання за кредитним договором між ним та банком був укладений іпотечний договір на квартиру АДРЕСА_1. З 25.05.2012 року права кредитора ВАТ «Сведбанк» по вищевказаному кредитному договору перейшли до ПАТ «Дельта Банк». До теперішнього часу він сплачує кредит та проценти за кредитом, однак з ростом курсу долару він не може сплачувати суму за кредитом. На його звернення до банку про перегляд умов договору йому було відмовлено. Вважає, що кредитний договір було укладено з порушенням вимог закону , а саме в частині обігу готівкової валюти на території України; відсутність ціни валютної цінності; відсутність вказівки у договору хто несе ризик зміни валютного курсу та порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів». У звязку із чим просить визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки на підставі ч.2 ст.548 ЦК України.
Позивач та його представник ОСОБА_3 у судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» просив відмовити у задоволенні позову на підставі заперечень які були надані суду.
Третя особа ОСОБА_2 банк України позовні вимоги просять залишити без задоволення, про що надали заперечення проти позову.
Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, в звязку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п.1.4 договору, кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,5 кв.м.
Відповідно до п.3.1.1. договору, починаючи з 11.08.2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 561,51 доларів США, чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.
Також із вказаним договором погодилася дружина позивальника, ОСОБА_4, про що дала свою згоду на отримання кредиту її чоловіком ОСОБА_5, та мається її підпис.
Згідно іпотечного договору №0409/0708/45-017-Z-1 від 09 липня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, на забезпечення виконання основного зобовязання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.
Таким чином, кредитний договір був укладений за проханням позивача ОСОБА_5 для придбання нерухомого майна, з чим також погодилася його дружина, надавши згоду у кредитному договорі.
Відповідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитор) зобовязується передати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і умовах передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки.
Відповідно зі ст.1048 ЦК України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором.
Відповідно до ст.526, ст.530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Зобовязання підлягає виконанню у встановлений договором строк.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтями 6 та 627 ЦК України визначено свободу договору, у вигляді того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до п.п.1 та 2 ст.533 Цивільного кодексу України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Згідно постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, вирішуючи справи про визнання кредитних договорів недійсними, суди мають враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені як ЦК (статті 1048-1052, 1054), так і Законом від 12 липня 2001 року №2499-VІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема суди мають встановлювати такі обставини: - досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; - кредитний договір має укладатися обовязково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що повязані з його нікчемністю; - сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення сторін має тути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.
Таким чином, суд вважає, що жодна з вимог ст.203 ЦК України не порушується, по усім суттєвим умовам договору досягнуто згоди, тому кредитний договір є повністю законним, що виключає можливість визнання його недійсним. А відповідно і договори забезпечення (а саме договір поруки та іпотеки) також є таким, що повністю відповідає нормам чинного законодавства.
На підставі Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 224 ЦПК України, суд,
У позові ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, третя особа: ОСОБА_2 України, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя В.О. Ковтуненко