АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 675/869/16-ц
Провадження № 22-ц/792/542/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Лапко Ю.В.

за участю представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Ізяславського районного суду від 12 грудня 2016 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що 08 серпня 2006 року між банком та ПП «Русал» був укладений кредитний договір №08.03.02.01.3307, згідно умов якого позичальник отримав кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії у сумі 30 000 грн. Також, 30.01.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08.08.2006 року, відповідно до якої було змінено відсоткову ставку по кредитному договору з 21 % до 26,5 % річних та визначено кінцеву дату повернення кредиту до 31.07.2009 року та договором про внесення змін № 2 кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08.08.2006 року кінцеву дату повернення кредиту визначено до 03.11.2018 року. Позивач вказує, що свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши позичальнику кредит в розмірі 30 000 грн. в обмін на його зобовязання по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені договором та додатками-графіками погашення заборгованості терміни.

Також, в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 08 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір поруки № 3307 та додаткові угоди до нього, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов»язання по поверненню ПП «Русал» кредиту, відсотків нарахованих за користування кредитом, винагороду, штрафу, пені та інших платежів.

Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором поруки належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 02.02.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 106 454,57 грн., що складається з заборгованості по процентам за користування кредитом 5179,31 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань 95 253,61 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 1000 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 5021,65 грн. Тому позивач просив стягнути на його користь в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 13 грудня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТК КБ «ПРИВАТБАНК» до ПП «Русал» про стягнення заборгованості закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Ізяславського районного суду від 13 грудня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 15 грудня 2016 року виправлено допущену у вступній частині ухвали Ізяславського районного суду від 13 грудня 2016 року описку із зазначенням правильної дати ухвали 12 грудня 2016 року.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу та вважає рішення незаконним та необґрунтованим і просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує, що відмовляючи у стягненні заборгованості з поручителя суд неповно зясував обставини справи, не врахував положень п.12 договору поруки, яким сторони передбачили строк позовної давності за договором терміном 5 років та помилково прийшов до висновку щодо припинення договору поруки. Також судом не застосовано до спірних правовідносин правові позиції викладені в постанові ВСУ №6-1206цс15 від 23.09.2015 року, постанові ВСУ №6-2017цс15 від 03.02.2016 року та постанові ВСУ №6-249цс15 від 02.12.2015 року, не врахував той факт, що за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, правовідносини сторін кредитного договору не припиняються у звязку з чим помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку на підставі положень ч.4 ст. 559 ЦК України.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримав апеляційну скаргу, з підстав у ній наведених.

Представники відповідача апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити.

ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін; невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та застосував закон, що не поширюється на спірні правовідносини. ( ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж по кредитному договору №08.03.02.01.3307 від 08.08.2006 року ПП «Русал» здійснило у квітні 2014 року, тому відповідно до п. 2.5 договору від 04.11.2013 року про внесення змін № 2 до кредитного договору № 08.03.02.01.3307 від 08.08.2006 року строком виконання зобовязань за даним договором є червень 2014 року. За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту з червня 2014 року і протягом наступних шести місяців. Оскільки банк звернувся до поручителя з позовом у березні 2016 року, тому суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується, виходячи із наступного.

Як визначено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 11.05.2010 року встановлено, що 08 серпня 2006 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ПП «Русал» укладено кредитний договір, за яким позивач надав позичальнику кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії з загальним лімітом 30 000 грн. на строк до 01.08.2009 року. Згідно додаткового договору №1 до кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08.08.2006 року змінено відсоткову ставку до 26,5% річних та визначено дату повернення кредиту 31.07.2010 року. 08.08.2006 року з метою забезпечення виконання позичальником ПП «Русал» своїх зобов'язань за кредитним договором №08.03.02.01.3307 від 08.08.2006 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №3307. Вказані обставини доведенню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають.

В звязку із невиконанням ПП «Русал» своїх зобов»язань за кредитним договором рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 11.05.2010 року стягнуто в солідарному порядку із ПП «Русал» та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 48944,85 грн., що складається із 29446 грн. простроченої заборгованості, 11604,58 грн. прострочених відсотків, 1000 грн. штрафу (фіксована частина), 2048,54 грн. штрафу (процентна складова), 4845,73 грн. пені. (а.с. 9-10).

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що 04.11.2013 року між ПАТ КБ «Надра» та ПП «Русал» укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № 08.03.02.01.3307 від 08.08.2006 року, відповідно до якого дату остаточного погашення заборгованості визначено 03.11.2018 року. (а.с.60).

Також 04.11.2013 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір про внесення змін № 2 до договору поруки № 3307 від 08.08.2006 року, відповідно до якого зміст тексту договору поруки викладено в наступній редакції і згідно п.1.2. якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до п. 5.1 зазначеного вище договору сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 15 років. (а.с. 63-64).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що порука ОСОБА_6 відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненою, адже з огляду на визначений статтею 129 Конституції України принцип обов'язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники, не можуть заявляти в суді тотожний позов.

Установлені судовим рішенням, що набрало законної сили, обставини, зокрема й у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж особи або особа, щодо якої або яких встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, а також на зміст статей 553, 559 ЦК України слід дійти висновку, що в разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором та відмову в задоволенні зустрічного позову поручителя про визнання недійсним договору поруки, в якому суд розглядав питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про визнання поруки припиненою суд повинен враховувати встановлені таким судовим рішенням зазначені обставини.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2017цс15 від 3 лютого 2016 року.

А тому доводи апеляційної скарги в частині порушення судом норм матеріального права є обґрунтованими.

Встановлено, що позичальник ПП «Русал» неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором і станом на 02 лютого 2016 року рахується заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5179,31 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №3307 від 08.08.2006 (а.с. 5-8). І ця сума заборгованості підлягає до стягнення із відповідача.

Відповідно до п. 5.1 додаткової угоди № 1 до кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08.08.2008 року у випадку порушення позичальником строків сплати будь-яких грошових зобовязань, позичальник сплачує банку пеню в розмірі, що зазначений в п.А.8 від суми заборгованості за кожний день прострочки.

В силу п. А.8 зазначеної угоди у випадку порушення позичальником будь-якого грошового зобовязання.., позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,1472% від залишку непогашеної заборгованості за кожний день прострочки.

Також, відповідно до п. 6 договору про внесення змін № 2 від 04.11.2013 року до Кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08.08.2008 року всі інші умови Кредитного договору, що не суперечать умовам цього договору про внесення змін №2 лишаються незмінними.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 11.05.2010 року стягнуто в солідарному порядку із ПП «Русал» та ОСОБА_6 4845,73 грн. пені, розмір якої визначено станом на дату ухвалення рішення, а за період з 12.05.2010 року по 02.02.2016 року нарахована пеня в сумі 100099,34грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №3307 від 08.08.2006 року, який апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів, приймає до уваги як доказ.

Разом з тим, за правилами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Встановлено, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір невиконаних зобов»язань ПП «Русал» та ОСОБА_6 по кредитному договору №08.03.02.01.3307 від 08.08.2008 року (із подальшими змінами), а тому колегія суддів вважає, що існують підстави для зменшення розміру нарахованої неустойки до 45000грн., що підлягає до стягнення із відповідача.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що не підлягає до задоволення вимога позивача щодо стягнення із ОСОБА_6 1000 грн. штрафу (фіксована частина) та 5021,65грн. штрафу (процентна складова), адже зазначений штраф нарахований за ті ж самі порушення, що і пеня та є подвійною відповідальністю.

Так, згідно п. 5.8. додаткової угоди № 1 до кредитного договору №08.03.02.01.3307 від 08.08.2008 року при порушенні позичальником сроків платежів по любому із грошових зобовязань, передбачених цим договором більше нім на 30 днів, що потягло за собою звернення Банку в судові установи, позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується по формулі 1000,00 гривень + 5% від суми заборгованості по договору.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана позиція закріплена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року справі № 6-2003цс15, що є обовязковою в силу положень ст. 360-7 ЦПК України для всіх судів.

У відповідності з ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає частковому стягненню судовий збір, понесений останнім у звязку з подачею позовної заяви та апеляційної скарги, що підтверджується платіжними дорученнями №ВО900В10І4 від 25.02.2016 року, №ВО900В10І4 від 10.02.2016 року та № PR0M0BNBVB dsl 30.12.2016 року (а.с. 32, 33, 108). Оскільки позов задоволено на 47,13% (50179,31грн. х 100/ 106454,57грн. заявлені позовні вимоги), тому підлягає до стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача судовий збір в сумі 2824,84 грн. (5993,72 грн. сплачений судовий збір х 47,13% /100).

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» 50179 (пятдесят тисяч сто сімдесят девять) грн. 31 коп. заборгованості по кредитному договору, в тому числі 5179 (пять тисяч сто сімдесят девять) грн. 31 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 45000 (сорок пять тисяч) грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» 2824 (дві тисячі вісімсот двадцять чотири) грн. 84 коп. судового збору.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_7

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

______________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Справа № 22ц/792/542/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія №19,27