26.10.2017 року Провадження №2/425/496/17
Справа №425/1830/17
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Романовського Є.О.,
за участю секретаря - Вада Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 30.03.2006 року вона за договором купівлі продажу набула право власності на квартиру 76 розташовану в буд. № 51 по вул. Визволителів в м. Рубіжному Луганської області. На час укладання договору купівлі продажу в зазначеній квартирі був зареєстрований відповідач, з якого саме часу він в ній не проживає, позивачу не відомо. В даний час в добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку, комунальні послуги не сплачує, чим перешкоджає їй як власнику квартири здійснювати право користування та розпорядження цим майном.
На підставі викладеного, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 76 в будинку № 51 по вул. Визволителів в м. Рубіжному Луганської області.
В судове засіданні позивач не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала до суду заяву в якій на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
В судове засіданні відповідач не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення, причина неявки не відома. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення.
26 жовтня 2017 року відповідно до ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: м. Луганськ, кв. Ленінського Комсомолу,8 кв. 83, що підтверджується копією її паспорту (а.с.6).
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 30.03.2006 року за № 649, витягом з Державного реєстру право чинів від 30.03.2006 року № 2228779, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.05.2006 року № 10529245 та технічним паспортом (а. с. 7-9, 12-13).
Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради від 22.05.2017 року № 201753583 та відомостей адресно-довідкового бюро від 03.08.2017 року у АДРЕСА_2 в
м. Рубіжному Луганської області, яка належить ОСОБА_1, зареєстрований ОСОБА_2 (онук колишнього власника) (а.с. 10, 17).
Актом від 30.06.2017 року щодо встановлення факту проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_3, встановлено, що ОСОБА_2 в даній квартирі з червня 1997 року не проживає (а. с. 11).
Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня
1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.
У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником квартири, в якій залишається зареєстрованим відповідач, який з червня 1997 р. в квартирі позивача не проживає.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, не будучи власником квартири за адресою: АДРЕСА_3, але будучи зареєстрованим в ній, позбавляє власника даної квартири права вільно користуватися та розпоряджатися належною їй власністю. Після встановлення зазначених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 10-11, 57-60, 209, 212-215,
224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3.
Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано.
У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Є.О. Романовський