Справа № 738/592/17
№ провадження 2/738/315/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року Менський районний суд

Чеpнiгiвської областi

в складі:

судді Сова Т.Г.

секретаря Костюк І.А.

розглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в залі суду м. Мена Чеpнiгiвської областi цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання. Мотивував свої позовні вимоги наступним. Після досягнення повноліття він продовжує навчання в Чернігівському національному технологічному університеті на денній формі навчання, а тому не може влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, в звязку з чим потребує матеріальної допомоги. В звязку з цим, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання в розмірі 25% від всіх видів доходів, щомісячно на період навчання з 08.04.2017 року по 30.06.2020 року.

Позивач в судове засідання не зявився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило.

За таких обставин, справу можливо розглянути без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 200 ч. ч.1, 2 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до вимог ст. 199 ч. 1 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого виконкомом Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області (а.с.5).

Згідно з довідкою № 1100/896 від 20 квітня 2017 року, виданою деканом факультету Чернігівського національного технологічного університету, ОСОБА_1 дійсно навчається на І курсі денного відділення механіко-технологічного факультету Чернігівського національного технологічного університету. Термін навчання з 01.09.2016 по 30.06.2020 року (а.с.6).

Відповідно до витягу епікриз з медичної картки № 4603, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом 3 групи (а.с.20).

Із довідки № 698 виданої 25 травня 2017 року Чернігівським обєднаним УПФ (Менський р-н) ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Чернігівське обєднане УПФ (Менський р-н) та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої в квітні 2017 року становив 1331,00 грн. (а.с.21).

Судом також враховано довідку про доходи ОСОБА_1, про те, що останній навчається безоплатно і до січня 2017 року отримував стипендію в розмірі 863,78 грн.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх законних вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форм навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець повязує обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Лише та обставина, що на батьків покладено обовязок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачеві в даному випадку лежить обовязок доведення можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому ним розмірі. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу.

Враховуючи вищевикладене, а також, те, що аліменти на утримання повнолітньої дитини присуджуються з батьків з урахуванням того, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу, а відповідач не працевлаштований, є інвалідом 3 групи і отримує в звязку з цим пенсію по інвалідності, відсутність відомостей з приводу будь якого іншого виду доходу в нього, та не доведення даних фактів в судовому засіданні позивачем, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач не має можливості сплачувати аліменти, які просить з нього стягнути позивач, на його утримання на період навчання.

В звязку з цим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 183, 191, 199, 200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 197, 209, 212- 215, 367 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г. Сова