Справа № 289/1755/17
Номер провадження 2/289/973/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2017 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Невмержицького І.М.,

при секретарі - Шуба В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на подароване майно, земельні ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на подароване майно та земельні ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що його колишня дружина подарувала йому дві земельні ділянки, але у звязку з втратою оригіналів правовстановлюючих документів, оформити договір дарування з подальшим оформленням права власності на земельні ділянки позивач не може, а тому змушений звернутись до суду для вирішення даного питання.

В судовому засіданні позивач не з»явився, про дату час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надіслав заяву в якій просив справу розглянути без його участі а позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін,при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

У судовому засіданні встановлено, що Відповідач ОСОБА_3, є громадянкою ОСОБА_4, і раніше, коли вона ще була громадянкою України, правомірно набула у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, шляхом виділення в натурі (на місцевості) належної їй земельної частки (паю), а саме :

земельної ділянки площею 2,1400 га, кадастровий номер :02:000:0045, цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Борщівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, межі якої зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 420015, які видані на імя ОСОБА_5 25 травня 2006 року Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області, на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА від 21.02.2005 р. № 25, який зареєстровано в книзі реєстрації державних актів за № 198;

земельної ділянки площею 0,2400 га, кадастровий номер :08:000:1929, цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області, межі якої зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 420990, які видані на імя ОСОБА_5 25 травня 2006 року Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області, на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА від 21.02.2005 р. № 25, який зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 698.

У подальшому, 26.12.2002 року, відповідачка ОСОБА_5 уклала шлюб з гр. ОСОБА_4 ОСОБА_6, узяла прізвище нового чоловіка: на білоруській мові «Казловіч», на російській мові «Козлович», про що Великоритським РАЦС Малоритського району Брестської області ОСОБА_4 зроблено відповідний запис за № 15

22.07.2010 року отримала закордонний паспорт на: «Козловіч Віру» або «Kozlovich Vira».

Позивач ОСОБА_7, є першим чоловіком відповідачки ОСОБА_3, попереднє прізвище якої «Ільницька», тому вона, вважаючи за правильне і доцільне, вирішила подарувати свої земельні ділянки своєму бувшому чоловіку. Шлюб між позивачем і відповідачкою було розірвано 04 червня 1999 року, про що ВД РАЦС Радомишльського району Житомирської області зроблено запис за № 34.

Відповідно до ст. 22 ЗК України «Визначення земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання», її п.1, п.2 ч.а), п.3 ч.а), п.5:

1. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

2. До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

3. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

5. Земли сельскохозяйственного назначения не могут передаваться в собственность иностранцам, лицам без гражданства, иностранным юридическим лицам и иностранным государствам.»

Порядок припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності, визначено ст. 145 ЗК України.

У випадку, якщо громадянин іноземної держави або особа без громадянства не відчужить земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом року, така земельна ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду.

Відповідно до ст. 145 ЗК України, припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності, її ч. ч. 1, 2:

1. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

2. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.01.13 р. № 10-71/0/4-13 (далі Лист № 10- 71), розяснив, що на іноземців мораторій не поширюється, оскільки норма ч. 4 ст. 81 ЗК є імперативною.

Якщо іноземець (особа без громадянства) має намір добровільно відчужити земельну ділянку сільгосппризначення, він може зробити це шляхом укладення відповідної цивільно-правової угоди (купівлі-продажу, міни, дарування тощо). При цьому, як уже було зазначено, мораторій на купівлю-продаж або іншим чином відчуження земельних ділянок сільськогосподарського при значення на ці правовідносини не поширюється.

Відповідач ОСОБА_3, попереднє прізвище якої було «Ільницька», вирішила подарувати своєму бувшому чоловіку, належні їй на праві особистої приватної власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які зазначені у Державних актах на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 420015 та серії ЯГ № 420990, які видані на імя «Ільницької Віри Миколаївни», шляхом укладення відповідної цивільно-правової угоди (договору дарування), видала брату позивача відповідну довіреність для збирання та відповідних документів для нотаріуса. Тобто сторони вирішили укласти договір дарування, яким відповідачка, дарує, а позивач, приймає у дарунок земельні ділянки площею 2,1400 га з кадастровим номером :02:000:0045 та площею 0,2400 га з кадастровим номером :08:000:1929, цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за межами населених пунктів на території Борщівської сільської та Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області, але у звязку з тим, що наявна низка розбіжностей в імені та по батькові особи, яка зазначена власником у правовстановлюючих документах, як «Ільницької Віри Миколаївни» та у паспорті громадянина ОСОБА_4, як «Казловіч Вера Николаевна» на білоруській мові, «Козлович Вера Николаевна» на російській мові або «Козловіч Віра Миколаївна» на українській мові, та те, що оригінали правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки втрачені, тому вони не можуть бути предметом договору дарування, і не має можливості належним чином впорядкувати зазначені правовідносини через нотаріуса укласти договір дарування земельних ділянок між відповідачем, як дарувальником та позивачем, як одарованим.

Позивач, як представник відповідача, лише у другій половині 2017 року зміг належним чином підготувати лише частину необхідних документів для нотаріуса.

Але, у звязку з втратою оригіналів правовстановлюючих документів:

Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 420015, виданого 25.05.2006 р. Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області, який зареєстровано в книзі реєстрації державних актів за № 198;

Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 420990, виданого 25.05.2006 р. Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області, який зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 698,

сторони (відповідач і позивач) не мають можливості зявитись до нотаріуса і оформити дарування без втрачених документів, які відновити, у даний час сторони не мають змоги.

Наприкінці 2017 року позивач звернувся до відповідача, як власниці спірного майна з вимогою оформити на його (позивача) земельні ділянки через нотаріальну контору. У нотаріуса сторони (позивач та відповідач) не змогли дійти згоди по причині відсутності у них (втрати ними) оригіналів зазначених державних актів.

Тобто, маючі всі законні наміри про здійснення дарунку, відповідачка не може виконати перед позивачем свого зобовязання щодо нотаріального оформлення договору дарування на позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України: «…2. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається….»

Відповідачка ухиляється (тимчасово не може приїхати до України) від нотаріального посвідчення договору дарування, тому позивач вимушений звернутись до суду з вимогою визнати такий договір дійсним, бо сторони домовилися щодо усіх істотних умов цього договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне його виконання договору. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Враховуючи наявність укладеного нами в усній формі Попереднього договору дарування від 31 січня 2017 року, в якому дарувальник (відповідач) узяв на себе зобовязання зібрати і підготувати всі необхідні документи на оформлення нотаріального договору дарування земельних ділянок у власність обдарованого (позивача).

Відповідно до: ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Статтею 86 ЦК України передбачено: «…Право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Конституцією України, цим кодексом, іншими законодавчими актами.

Право змінювати правовідносини, захищати порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси належить тільки суду, до компетенції якого згідно із законом є оформлення спадщини, оскільки в такому випадку вимоги про розподіл спадщини і визнання права власності на спадкове майно підлягають розгляду тільки судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного й у відповідності з ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1268, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України, ПП ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ПП ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та керуючись ст.ст. 3-4, 15, 60, 114, 118-120, 234 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на подароване майно, земельні ділянки задовольнити.

Визнати за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на:

земельну ділянку площею 2,1400 га кадастровий номер :02:000:0045, цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Борщівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, межі якої зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 420015, виданому 25 травня 2006 року Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області, на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА від 21.02.2005 р. № 25, який зареєстровано в книзі реєстрації державних актів за № 198;

земельну ділянку площею 0,2400 га, кадастровий номер :08:000:1929, цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області, межі якої зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 420990, виданому 25 травня 2006 року Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області, на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА від 21.02.2005 р. № 25, який зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 698,

які йому були подаровані 31 січня 2017 року його бувшою дружиною громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_2, яка в них зазначена як «Ільницька Віра Миколаївна».

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів, починаючи з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І. М. Невмержицький