Ухвала

іменем україни

06 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яке діє через представника Басуріну Ганну Миколаївну, на заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2007 року у розмірі 626 833,23 грн.

Заочним рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 19 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог до ОСОБА_4 скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» 170 968,55 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог як до позичальника ОСОБА_4, так і до поручителів ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Судові рішення оскаржуються лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а тому справа в частині вимог до ОСОБА_4 відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог до позичальника ОСОБА_4, а в частині відмови у задоволенні вимог до поручителів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - із того, що їх порука є припиненою.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що оскільки кошти за кредитним договором в повному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з позичальника в межах строку позовної давності, тобто в межах трьохрічного періоду, який передує часу пред'явлення позову у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які зумовили збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Вказаний висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-1161цс15.

Судами встановлено, що 27 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 31 липня 2007 року, якою сторони змінили графік погашення кредиту за договором.

Згідно з новим графіком в раніше визначений кредитним договором строк, з 31 липня 2007 року по 14 лютого 2018 року, позичальник повинен був повернути всю суму кредиту частинами в кількості 122 платежів замість 127 платежів, які були передбачені первісним графіком. Зокрема, у період з березня по серпень місяць 2009 року, позичальник не мав сплачувати чергові частини кредиту. Не сплачені суми кредиту у цей період перенесені на інші періоди з вересня 2009 року по лютий 2018 року.

Внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо відстрочення виконання зобов'язання повернення чергових частин кредиту, але в межах загального періоду повернення кредиту, призводить до нарахування суми процентів на всю суму залишку неповерненого кредиту без відповідного її зменшення щомісячно в період відстрочення, та у подальшому, після завершення періоду відстрочення, нарахування процентів має здійснюватися на збільшений залишок заборгованості порівняно з первісно визначеним графіком.

Судом було правильно встановлено, що вказане відстрочення сплати чергових частин кредиту призвело до подорожчання вартості кредиту і збільшення відповідальності як позичальника так і поручителів, які не давали згоди на збільшення розміру відповідальності, а тому суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні вимог банку до поручителів з огляду на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яке діє через представника БасурінуГанну Миколаївну, відхилити.

Заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 травня 2015 року в нескасованій частині і рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня О.В. Попович