Провадження № 22ц/790/3607/17 Головуючий 1 інст. Ященко С.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Піддубного О.М., Карімової Л.В.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року по цивільній справі за позовом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення вартості матеріального забезпечення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості (далі - Фонд) звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у листопаді 2009 року відповідачу надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. У серпні 2010 року його знято з обліку у зв'язку з невідвідуванням центру зайнятості протягом 30 і більше календарних днів без поважних причин. 11 серпня 2015 року Харківським міським центром зайнятості отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно з яким стало відомо, що ОСОБА_1 3 був зареєстрований як фізична особа - підприємець (далі - ФОП) і на цій підставі проведено розслідування, за наслідками якого Фондом видано наказ «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю» в сумі 3885 грн. 48 коп., про що відповідачу направлено листи-претензії з пропозицією повернути кошти протягом 15 календарних днів у добровільному порядку. Сума незаконно отриманої допомоги відповідачем не відшкодована.

У зв'язку з вищевикладеним Фонд просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття у сумі 3885 грн. 48 коп. та судові витрати у справі.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року позовні вимоги Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 3885 грн. 48 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1218 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення сторін по справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 09 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського місцевого центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного та надання допомоги по безробіттю. При цьому, ОСОБА_1 у своїй заяві вказав, що він не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності.

На підставі наказу Харківського міського центру зайнятості №НТ091119 від 19 листопада 2009 року ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю строком на 360 календарних днів з 19 листопада 2009 року по 13 листопада 2010 року.

28 серпня 2010 року ОСОБА_1 знято з обліку Харківського міського центру зайнятості у зв'язку з невідвідуванням центру зайнятості протягом 30 і більше календарних днів без поважних причин.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено: застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення внаслідок умисного невиконання особою своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 6.2. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред'явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.

Якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин (п. 6.14 Порядку).

Відповідно до п. 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики, Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13 лютого 2009 року, Постановою правління Пенсійного Фонду України № 7-1 від 13 лютого 2009 року , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року № 232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріально забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнято під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітної.

У звязку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» від 13 травня 2014 року, Харківським міським центром зайнятості опрацьовано інформацію, що надійшла з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно фізичних осіб - підприємців, які припинили підприємницьку діяльність.

Так, 11 серпня 2015 року Харківським міським центром зайнятості отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №20857193, відповідно до якого ОСОБА_1 з 16 липня 2003 року по 25 травня 2015 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Отже, на день реєстрації в центрі зайнятості та в період перебування на обліку відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, документів щодо припинення підприємницької діяльності не надавав та стверджував, що не зареєстрований як фізична особа - підприємець, про що свідчить його особистий підпис в заяві на отримання статусу безробітного.

На підставі виявленого факту Харківським міським центром зайнятості складений Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №298-ФОП від 13 вересня 2015 року, яким встановлено, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а тому статус безробітного ОСОБА_1 надано без законних підстав, оскільки він відносився до категорії зайнятого населення і не міг бути визнаний безробітним.

У зв'язку з цим, Харківським міським центром зайнятості 13 серпня 2015 року видано наказ №1169 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1А.», відповідно до якого наказано вжити заходів по повернення коштів, виплачених ОСОБА_1 як допомога по безробіттю за період з 19 листопада 2009 року по 07 липня 2010 року в сумі 3885 грн. коп.

14 серпня 2015 року на адресу ОСОБА_1 направлено лист-претензію №ХМЦЗ-02-11063-26/15 разом з наказами про повернення коштів та актом розслідування страхових випадків з пропозицією повернути кошти протягом 15 календарних днів з дня отримання претензії у добровільному порядку. Станом на час звернення до суду з відповідним позовом сума незаконно отриманої допомоги відповідачем на рахунок Харківського міського центру зайнятості не повернута.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача матеріальної шкоди внаслідок незаконного отримання допомоги по безробіттю, суд першої інстанції виходив з того, що на момент реєстрації у Харківському міському центрі зайнятості, отримання статусу безробітної та допомоги по безробіттю, відповідач ще не був позбавлений статусу підприємця та належав до категорії зайнятого населення, а отже визнаною безробітним, отримувати матеріальне забезпечення за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» права не мав.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю відповідають обставинам справи, яким суд дав вірну оцінку.

Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості він підприємницькою діяльністю не займався, припинення підприємницької діяльності відбулося на підставі рішення господарського суду Харківської області від 21 листопада 2006 року, у звязку з чим у нього відсутня вина та намір у наданні недостовірної інформації, не можуть бути підставою для скасування рішення. Закон України «Про зайнятість населення» не ставить факт заняття підприємницькою діяльністю у залежність від отримання прибутку від такої діяльності. Як встановлено судом, на час надання відповідачу статусу безробітного відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення підприємницької діяльності внесено не було. Згідно ч.3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Доводи апеляційної інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

В обгрунтування позовної заяви та заперечень на апеляційну скаргу представником позивача зазначено, що про порушення відповідачем прав у звязку з безпідставним отриманням ним допомоги по безробіттю Харківський міський центр зайнятості дізнався в 2015 році під час проведення перевірки бази даних ЄІАС та довідника ПОУ ЄДРС. Раніше реєстрації ФОП здійснювалася у паперовому вигляді. Інформація про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців зареєстрованих до 01 липня 2004 року не включалась до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Під час звернення особи до Центру зайнятості необхідно було надати лише паспортні дані, ІДН та заяву в якій зазначити, що особа не являється субєктом підприємницької діяльності. Перевірка даних зазначених в заяві Центром зайнятості не вимагалася. Електронні дані про реєстрацію чи припинення реєстрації ФОП вносяться до ЄДР з 2014 року. Тому перевірку осіб, які перебувають на обліку як безробітні шляхом електронного обміну даним можливо було здійснити лише з 2014 року. 11 серпня 2015 року Харківським центром зайнятості отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за № 20857193 від 10 липня 2015 року. Запис щодо проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності (за судовим рішенням) внесено 25 травня 2015 року.

Таким чином, на підставі зазначених норм ЦК України перебіг позовної давності слід рахувати з моменту отримання позивачем електронних даних щодо ОСОБА_1, які отримано з ЄДР у 2015 році.

Позовна заява про стягнення безпідставно отриманих коштів подана до суду 21 грудня 2015 року, тобто в межах позовної давності.

За наведених обставин, оскільки ОСОБА_1 не мав права на отримання допомоги по безробіттю на час подачі заяви про надання статусу безробітного, апеляційний суд вважає вимоги Харківського міського центру зайнятості, як органу Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, оскільки відповідач при наданні до центру зайнятості відомостей про відсутність реєстрації його як фізичної особи-підприємця, повинен був переконатись у достовірності вказаних відомостей, оскільки, саме він несе відповідальність за достовірність поданих ним даних , на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -