АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Лапчевської О.Ф.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_3 до Голови Київської міської державної адміністрації, Київського міського голови про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до Голови Київської міської державної адміністрації, Київського міського голови про відшкодування шкоди повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає йому в доступі до правосуддя. Суд не звернув уваги на те, що предметом пред'явленого позову є стягнення коштів в якості збитків, яких він зазнав через неправомірну бездіяльність відповідачів та умисне невиконання ними судових рішень, що призвело до неможливості отримати у власність земельну ділянку, на якій розташований належний йому гараж. Посилався на те, що при продажі гаражу він не отримав кошти за цю земельну ділянку в розмірі 1 709 982,04 грн., так як право власності на неї не оформлено, а тому цю суму варто вважати збитками, яких він зазнав з вини відповідачів. Вважає, що оскільки сума збитків залежить від вартості земельної ділянки, даний спір є таким, що виник з приводу нерухомого майна, а тому підсудність позову повинна визначатися за правилом ст. 114 ЦПК України, що не було враховано судом першої інстанції.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 та відповідачі Голова Київської міської державної адміністрації, Київський міський голова не з'явилися, явку своїх представників не забезпечили, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Голови Київської міської державної адміністрації, Київського міського голови про відшкодування шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачу для подання до належного суду.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що підсудність вказаного спору підлягає визначенню за правилами ст. 109 ЦПК України, а положення ст. 114 ЦПК України до існуючих між сторонами правовідносин не застосовуються. За таких обставин, враховуючи, що місцезнаходження жодного з відповідачів територіально не відноситься до Печерського районного суду м. Києва, виходячи із положень ст. 109 ЦПК України, позовна заява є непідсудною Печерському районному суду м. Києва та підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги його не спростовують, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 107 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначається, що підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Частина 1 ст. 114 ЦПК України визначає, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

З аналізу вищевказаних положень варто зробити висновок, що позовами, що виникають з приводу нерухомого майна, є такі позови, в яких заявлено вимоги, що за своїм змістом стосуються спірного об'єкта нерухомого майна і можливості реалізації сукупності прав щодо володіння, користування та розпорядження ним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до Голови Київської міської державної адміністрації, Київського міського голови з позовними вимогами про стягнення збитків, заподіяних незаконною бездіяльністю органів державної влади та місцевого самоврядування.

Зазначені вимоги за своєю суттю стосуються з'ясування питання щодо допущення чи недопущення протиправної бездіяльності при реалізації своїх повноважень Головою Київської міської державної адміністрації та Київським міським головою. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач також посилається на те, що збитків зазнав через невиконання підпорядкованими відповідачам суб'єктами владних повноважень покладених на них функцій.

При цьому позовних вимог, які б прямо стосувалися нерухомого майна, яке позивач вважає не отриманим у приватну власність у зв'язку з неправомірною бездіяльністю відповідачів, позовна заява не містить.

З огляду на таке, враховуючи зміст заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, які за своєю суттю є вимогами про відшкодування збитків, а не вимогами, щодо нерухомого майна, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення підсудності даного спору за ст. 114 ЦПК України та про повернення позовної заяви позивачу для подання до належного суду, визначеного за правилом ст. 109 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що предметом даного позову є спір, який виник з приводу нерухомого майна, а тому, пред'являючи позов до Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_3правильно визначився з судом, що повноважний розглядати справу, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Виходячи з аналізу положень цієї статті, варто вважати, що підставою для заявлення позовних вимог про відшкодування збитків є встановлення факту порушення права та заподіяних внаслідок нього збитків, а також причинно- наслідкового зв'язку між цим порушенням і неправомірними діями/бездіяльністю відповідальної за порушення особи.

Тобто, оскільки ОСОБА_3 заявлено вимоги про стягнення грошових коштів в якості відшкодування збитків, то підставою для їх відшкодування вважатиметься доведення неналежного виконання Головою Київської міської ради і Головою Київської міської державної адміністрації своїх повноважень, що призвело до заподіяння майнової шкоди інтересам позивача, а не обставини користування земельною ділянкою, на якій розташований належний ОСОБА_3 гараж.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що підсудність даного позову визначається за правилами ст. 109 ЦПК України, а підстав для застосування положень ст. 114 ЦПК України у даному випадку немає.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: