АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2234/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21 березня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36.00 % річних на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Взяті на себе зобовязання ОСОБА_6 не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, станом на 31 липня 2015 року , у розмірі 12 423 грн. 23 коп., із яких : 3 117 грн. 88 коп. тіло кредиту, 8 237 грн. 05 коп. - проценти, 500 грн. штраф (фіксована частина), 567 грн. 77 коп. штраф ( процентна складова).

З таких підстав ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь заборгованість по кредитному договору № б/н від 21 березня 2007 року в сумі 12 423 грн. 23 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 березня 2007 року в сумі 12 423 грн. 23 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне, постановлене з із порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Але таким вимогам закону рішення в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості не відповідає.

Судом встановлено, що 21 березня 2007 року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою 36 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Строк дії картки закінчився 31 січня 2009 року.

ОСОБА_6 заявила про застосування у справі наслідків пропуску строку позовної давності.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах , установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давніть це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( п. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України). Для окремих видів законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть , з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншого боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини ( чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року та № 362/4015/15цс/2179цс16 від 09 листопада 2016 року , яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що 25.09.2012 року на погашення кредиту банком було зараховано 36 грн. Вказаний платіж було погашено ОСОБА_8 за рахунок реалізації заставного майна.

Доказів про те, що ОСОБА_6 доручала ОСОБА_8 погашати заборгованість позивач не надав.

Таким чином останній платіж ОСОБА_6 внесла 27.07.2012 року. Із позовом банк звернувся до суду 04.09.2015 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити в звязку із пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2016 року в частині позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості скасувати і в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :