АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2032/17 Головуючий 1 інст. - Короткий І.П.
Справа № 2027/2092/12 Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 липня 2013 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, припинення права власності, -

в с т а н о в и в:

25 грудня 2012 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угод недійсними, який в подальшому неодноразово уточнювала та доповнювала, та з урахуванням цього просила суд:

1.витребувати у ОСОБА_1 з незаконного володіння 37/100 частки квартири АДРЕСА_1, як спільне майно, придбане за час шлюбу ОСОБА_2 припинити право власності ОСОБА_1 на 37/100 частки квартири АДРЕСА_1

2.визнати за нею право власності на 37/100 частки квартири АДРЕСА_1

3.перерозподілити спадкове майно, що складається з 63/100 частин квартири АДРЕСА_1 між спадкоємцями за заповітом ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 - спадкоємцем обов'язкової частки, визнавши за нею право власності на 63/600 частин квартири як обов'язкову частку спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

4. витребувати у ОСОБА_1 63/600 частки спірної квартири;

5.визнати за ОСОБА_2 право власності на 63/600 частки квартири АДРЕСА_1;

6.припинити право власності ОСОБА_1 на 37/100 частки вищевказаної квартири;

7.припинити право власності ОСОБА_1 на 63/600 частки вищевказаної квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 31 грудня 1975 року по 10 квітня 1985 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 У цей період ними було сплачено 6 640,49 руб. пайових внесків за кооперативну квартиру АДРЕСА_1, що становить 74/100 частки від загальної вартості паю 9 002 руб.

01 травня 1991 року пай за спірну квартиру в сумі 2 361,56 руб. був повністю виплачений, таким чином частка ОСОБА_5, сплачена ним самостійно складає 26/100 частин квартири.

07 квітня 2000 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на зазначену квартиру на своє ім'я.

20 серпня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 знову зареєстрували шлюб, який був розірваний 08 квітня 2003 року.

20 березня 2009 року позивач знову зареєструвала шлюб з ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з 63/100 (26/100+37/100) частин квартири.

За життя ОСОБА_5 все своє майно в рівних частках заповідав ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які прийняли спадщину після ОСОБА_5 та заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2011 року за ними визнано право власності по 1/2 частці за кожним зазначеної квартири.

29 квітня 2011 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 подарувала свої частки зазначеної квартири ОСОБА_1

Оскільки позивач є непрацездатною вдовою та має право на обов'язкову частку у спадщині, яку вона прийняла після смерті ОСОБА_5, просила задовольнити її позовні вимоги та судові витрати покласти на ОСОБА_1

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 липня 2013 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 37/100 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Витребувано у ОСОБА_1 37/100 частки квартири АДРЕСА_1.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 37/100 частки квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 63/600 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Витребувано у ОСОБА_1 63/600 частки квартири АДРЕСА_1.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 63/600 частки квартири АДРЕСА_1.

Стягнено з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 415 грн. 33 коп. з кожного.

28 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд із заявою про перегляд заочного рішення від 11 липня 2013 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з положень 70 СК України та тих обставин, що ОСОБА_2 є непрацездатною вдовою та має право на обов'язкову частку у спадщині, яку вона прийняла після смерті ОСОБА_5

Однак з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується в повному обсязі.

У відповідності до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 31 грудня 1975 року по 10 квітня 1985 року ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 У цей період ними було сплачено 6640,49 руб. пайових внесків за кооперативну квартиру АДРЕСА_1, що становить 74/100 частки від загальної вартості паю 9002 руб.

01 травня 1991 року пай за спірну квартиру в сумі 2 361,56 руб. був повністю виплачений ОСОБА_5, а тому таким чином частка ОСОБА_5, сплачена ним самостійно складає 26/100 частин квартири.

20 серпня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 знову зареєстрували шлюб, який був розірваний 08 квітня 2003 року.

07 квітня 2000 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на зазначену квартиру на своє ім'я.

01 лютого 2007 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів все своє майно в рівних частках кожному: ОСОБА_4 та ОСОБА_3

20 березня 2009 року позивач, в черговий раз, зареєструвала шлюб з ОСОБА_5

Згідно зі свідоцтвом про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

На запит суду, Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора від 09 липня 2011 року за № 3817/02-14 повідомила, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, який мешкав в АДРЕСА_1:

- 09 лютого 2010 року було подано заяву від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини як за законом, так і за заповітом, яка зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 267, спадкова справа № 124/2010;

- 09 лютого 2010 року було подано заяву від імені ОСОБА_2 про прийняття спадщини як за законом, так і за заповітом, яка зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 286, спадкова справа № 124/2010;

- 17 березня 2010 року було подано заяву від імені ОСОБА_4, про прийняття спадщини як за законом, так і за заповітом, яка зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції за вх. № 653/02-14 від 17 березня 2010 року та в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 677, спадкова справа № 124/2010;

- 08 квітня 2010 року було подано заяву від імені ОСОБА_6 з проханням видачі свідоцтва про право власності як пережившому подружжю, яка зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції за вх. 878/02-14 від 08 квітня 2010 року ( а.с. 48).

Інших заяв не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Звернувшись у суд із позовом 25 грудня 2012 року ОСОБА_2 просила визнати недійсними договір дарування та договір купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2011 року укладений між ОСОБА_1 з однієї сторони та відповідно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з іншої сторони (а.с. 3-5).

17 січня 2013 року ОСОБА_2 змінила свої позовні вимоги (а.с. 15-17).

Як зазначає у позовній заяві ОСОБА_2, і це не заперечується представником відповідачів, 24 січня 2011 року Московським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яке в подальшому було зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ» 29 березня 2011 року, та за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яке також в подальшому було зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ» 29 березня 2011 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29 квітня 2011 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 1/2 частку в праві власності на квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до договору дарування від 29 квітня 2011 року ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 безоплатно, як дарунок, належну їй 1/2 частку в праві власності на квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Таким чином, 29 квітня 2011 року ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У лютому 2012 року ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2011 року, яка ухвалою цього ж суду була задоволена, та заочне рішення скасоване.

Для повного і всебічного з'ясування обставин справи, на пропозицію апеляційного суду надати копію зазначених судових рішень (копію заочного рішення та ухвалу суду), представник позивача заявив, що цивільна справа в архіві суду відсутня, тому отримати копії заочного рішення та ухвалу, якою скасоване заочне рішення від 24 січня 2011 року, яким визнано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, немає можливості.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2012 року , позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання за ними права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири, грошових вкладів в порядку спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування обов'язкової частки залишено без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2012 року сторонами не оскаржувалося.

Отже, дослідивши мотивувальну частину рішення вищезазначеного рішення суду, вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири в порядку спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування обов'язкової частки у спадщині вже були предметом розгляду судом, та у позові було відмовлено.

На пропозицію суду апеляційної інстанції представнику позивача надати докази про відмову нотаріальної контори у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадкування обов'язкової частини, останнім було заявлено, що такої відмови немає.

Відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Отже, апеляційний суд вважає, що позивач ОСОБА_2 має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5

Однак оскільки ці вимоги були вже предметом розгляду і по ним ухвалене рішення, яке ніким, в тому числі й ОСОБА_2, не оскаржене, воно набрало законної сили, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити ці вимоги у даному провадженні.

Крім того, ОСОБА_2 під час звернення до суду ставилися вимоги про витребування у ОСОБА_1 із чужого незаконного володіння 37/100 частин та 63/600 частин квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Доказів про те, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула право власності на частини спірної квартири, які вона просить витребувати, суду не надано.

З врахуванням викладеного та наявних в матеріалах справи доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, а тому у задоволені заявлених позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з підстав, передбачених частиною 1 статті 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 липня 2013 року - скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський