АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції,треті особи:ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди,заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року позивач пред'явила вказаний позов до відповідача та зазначала,що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,яка сталася 03.02.2016 року на вулиці Кіквідзе 1 в м. Києві ,було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль НОМЕР_1,яким керував ОСОБА_3.Оскільки винною особою у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія ОСОБА_4,який керував автомобілем «Toyоta» модель Priusд.н.з.НОМЕР_5,належним на праві власності Департаменту патрульної поліції і був застрахований ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ»,позивач просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 210 442,69 грн.,яка складає різницю між завданою матеріальною шкодою та страховою виплатою, 7540,00 витрат на правову допомогу,2 160,00 грн. витрат на проведення експертизи та 2 104,00 грн. судового збору.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача 210 442,69 грн. матеріальної шкоди та судові витрати : судовий збір у розмірі 2 104,00 грн. та витрати на складання звіту з визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1 500 грн..

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що висновок суду про належність автомобіля, яким керував ОСОБА_4, Департаменту патрульної поліції не доведений належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази про перебування ОСОБА_4 у службових відносинах ДПП і виконання службових обов'язків під час ДТП. Крім того в матеріалах справи відсутні висновки судових експертів, які б могли підтверджувати розмір шкоди позивача.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановлено, що відповідно до Довідки № 85119496, складеної співробітниками УПС МВС у м. Києві, 03.02.2016 року о 22.03 год. на вул. Кіквідзе,1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3,належний на праві власності ОСОБА_2, та автомобілем «Toyоta» модель Prius д.н.з.НОМЕР_6 , що належить Департаменту патрульної служби МВС України, яким керував ОСОБА_4 ,виконуючі трудові обов'язки .

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 29.03.2016 року винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія ОСОБА_4, який керував 03.02.2016 року автомобілем «Toyоta» модель Prius д.н.з.НОМЕР_8.

Згідно зі Звітом від 22.02.2016 року №74-2016, який складений оцінювачем ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» ОСОБА_6, розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_3, внаслідок ДТП складає 260 442, 69 грн..

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_6, Департаменту патрульної поліції, була застрахована в ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» , яке здійснило ОСОБА_2 виплату страхового відшкодування в розмірі 50 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.04. 2016 №15103.

14.04.2016 року ОСОБА_3, який керував належним позивачу автомобілем, звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди.

Листом від 25.04.2016 за № 41/ш-1405 за підписом начальника Департаменту патрульної поліції ОСОБА_7 ОСОБА_3 повідомлено про розгляд його заяви з посиланням на те, що у Департаменті патрульної поліції наразі відсутні видатки на відшкодування завданої матеріальної шкоди та роз»яснено його право звернутися до суду.

Посилаючись на обставини,за яких було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль та Звіт від 22.02.2016 року №74-2016, який складений оцінювачем ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» ОСОБА_6, за яким визначено розмір матеріального збитку в сумі 260 442, 69 грн., ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача з вирахуванням суми, сплаченої страховою компанією, 210 442,69 грн.,а також 7540,00 витрат на правову допомогу,2 160,00 грн. витрат на проведення експертизи та 2 104,00 грн. судового збору .

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довела належними та допустимими доказами спричинення їй матеріального збитку у розмірі 260 442, 69 грн.грн. ,внаслідок пошкодження автомобіля за вказаних обставин, і врахував розмір страхового відшкодування 50000 грн., яке ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» сплатило позивачу, а також судові витрати.

Колегія суддів вважає таке рішення законним та обґрунтованим, відповідним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права ,що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі представник Департаменту патрульної поліції зазначав, що при вирішенні даної справи суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що автомобіль патрульної поліції - «Toyоtа Prius»д.н. НОМЕР_5 , за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода 03.02.2016 року та яким керував ОСОБА_4 належить Департаменту патрульної поліції, оскільки судом не з'ясовувалися обставини щодо власника автомобіля «Toyоtа», д.н.з. НОМЕР_5, за участю якого сталося дорожньо-транспортна пригода 03.02.2016, а лише використані помилкові твердження та відомості позивача викладені у своєму позові, де і зазначалося, що відповідач є власником автомобіля патрульної поліції - «Toyоtа Prius», д.н.з. НОМЕР_5. В такому випадку взагалі невідомо, яким чином має відношення автомобіль патрульної поліції - «Toyоtа Prius», д.н.з. НОМЕР_5 до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталося 03.02.2016 року за участю автомобіля позивача, оскільки з постанови Печерського районного суду м. Києва від 29.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_4, вину якого встановлено за статтею 124 КУпАП. керував автомобілем «Тоуоіа», д.н.з. НОМЕР_8..

Згідно з Договором позички від 02.12.2015 № 10 укладеного між Департаментом патрульної служби МВС України та Департаментом патрульної поліції позичкодавець передає в безоплатне користування до користувача на 12 місяців 282 транспортних засоби з метою забезпечення виконання заходів з охорони громадського порядку в реальних умовах несення служби. Проте за наведеним договором автомобіль патрульної поліції - «Toyоtа Prius», а ні з д.н. НОМЕР_8, а ні з д.н. НОМЕР_5 до Департаменту патрульної поліції не передавався.

Станом на 03.02.2016, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_7, автомобіль патрульної поліції - «Toyоtа Prius», д.н. НОМЕР_6 знаходився у власності Департаменту патрульної служби МВС України.

За Договором позички від 02.12.2015 № 10 автомобіль патрульної поліції -«Toyоtа Prius», з д.н. НОМЕР_6, 2013 року випуску, переданий в безоплатне користування до Департаменту патрульної поліції.

Крім того позивач не надав доказів, які свідчать про те, що 03.02.2016 року, ОСОБА_4, керуючи автомобілем патрульної поліції - -«Toyоtа Prius» д.н. НОМЕР_5 перебував у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції та виконував свої трудові (службові) обов'язки.

Колегія суддів вважає вказані твердження відповідача такими, що не заслуговують на увагу, на фактичні обставини та правильність рішення суду не впливають та розцінюються судом як спроба уникнути цивільно-правової відповідальності, оскільки спростовуються довідкою № 85119496, складеною співробітниками УПС МВС у м. Києві, 03.02.2016 року в якій чітко зазначено , що ДТП сталась з автомобілем «Toyоta» модель Prius д.н.з.НОМЕР_6 , що належить Департаменту патрульної служби МВС України; постановою Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2017 року, якою виправлено описку в тексті постанови Печерського районного суду м. Києва від 29.03.2016 року та замість державного реєстраційного номерного знака «НОМЕР_8» зазначено «НОМЕР_6»; листом Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у місті Києві за № 192-аз/41/11/02-2017 від 27.03.2017 року ,згідно з яким службовий автомобіль «Тойота Пріус» н.з. НОМЕР_6 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.02.2016 року о 22 год.03 хв. в м. Києві по вул. Кіквідзе, 1 за участю автомобіля позивача та автомобіля «Тойота Пріус» н.з. НОМЕР_6 ,відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09.10.2015 року належав Департаменту патрульної служби, а ОСОБА_4 на момент скоєння ДТП ( 03.02.2016 року) виконував свої службові обов'язки згідно з розстановки сил та засобів № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Києва ДПП Національної поліції України з 21:00 03.02.2016 р. до 09:00 04.02.2016 р. здійснював чергування в складі 0106 екіпажу на службовому автомобілі «Тойота Пріус» н.з. НОМЕР_6; свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_7, автомобіля «Toyоtа Prius», д.н. НОМЕР_6; довідкою начальника ВКЗ УПП у місті Києві ДПП Кутового В.В. від 27.03.2017 року про те, що станом на 03.02.2016 року молодший лейтенант поліції ОСОБА_4 перебував на посаді інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Києві ДПП; розстановкою сил та засобів № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Києва ДПП Національної поліції України з 21:00 03.02.2016 р. до 09:00 04.02.2016 р.; втягом з наказу Національної поліції України від 07.11.2015 року за № 114 о/с про призначення ОСОБА_4, який мав спеціальне звання рядовий міліції, інспектором, присвоївши йому спеціальне звання молодший лейтенант поліції; протоколом про адміністративне правопорушення , складеного 04.02.2016 року про те, що ОСОБА_4 03.02.2016 року о 22 год.03 хв. в м. Києві по вул. Кіквідзе, 1, керуючи автомобілем Тойота Пріус н.з. НОМЕР_6, належного Департаменту патрульної поліції вчинив адміністративне правопорушення, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 (а.с.12,159,160,164-170).

Крім того, заперечуючи проти розміру матеріальної шкоди, відповідач будь-яких належних та допустимих доказів на спростування висновків наданого позивачем Звіту від 22.02.2016 року №74-2016, який складений оцінювачем ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» ОСОБА_6 , не надав та на наявність таких не вказав.

Так, задля повного та всебічного розгляду даної справи, судом апеляційної інстанції 08.06.2017 року задоволено клопотання відповідача та призначено у справі судову авто товарознавчу експертизу, яка не була проведена з вини Департаменту патрульної поліції, який кошти за її проведення не сплатив.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Після відновлення провадження у даній справі, розгляд справи призначався на 05.10.2017 року та 09.11.2017 року з викликом сторін у справі.

Судові повістки були направлені відповідачу за його місцем знаходження, яке наявне в матеріалах справи у всіх документах Департаменту поліції та яке вказувалось самим відповідачем : м. Київ, вул. Народного ополчення,9.

Однак судові повістки повернуті суду апеляційної інстанції з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Подавши апеляційну скаргу ще 10.03.2017 року , будучи ініціатором питання щодо призначення судової експертизи, щодо стану даної скарги відповідач не цікавиться та засоби щодо прискорення процедури слухання справи не використовує.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Разом з цим, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У запереченнях до апеляційної скарги ОСОБА_2, зазначаючи про те, що в зв'язку з подачею відповідачем апеляційної скарги вона була змушена звернутись до адвоката за додатковою правовою допомогою, просила суд апеляційної інстанції залишити рішення суду першої інстанції без змін та стягнути з відповідача на її користь 5 497,74 грн. витрат, які вона понесла, що підтверджується Договором про надання правової допомоги з адвокатом Балакіним В.В. від 12.05.2016 року, актом здачі-приймання наданої правової допомоги згідно з вказаним договором від 26.05.2017 року.

Колегія суддів , залишаючи рішення суду першої інстанції без змін вважає за необхідне присудити з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, оскільки надані ОСОБА_2 докази з вказаного питання є належними та допустимими, відповідними Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» .

Керуючись ст.ст. 88,304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 5 497 грн. 74 коп..

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -