Справа № 404/9364/14-ц
Номер провадження 2/404/215/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

у складі: головуючого судді Бершадської О.В.,

за участі секретаря Муравйової С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 підприємства «Вагран», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів : приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Кіровоградська міська рада про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Вагран», приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про скасування договору купівлі-продажу.

Зазначав, що з рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.10.2014 року йому стало відомо про втрату права користування житловою площею в квартирі№208 в будинку під номером 21 розташованому по проспекту Університетському у місті Кіровограді . Цим рішенням його було виселено з квартири без надання іншого жилого приміщення. Також йому стало відомо, що ПП «Вагран» продало ОСОБА_2 зазначену квартиру за договором купівлі-продажу від 20.02.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4

Будинок №21 , в якому є квартира №208 є малосімейним гуртожитком колишнього будівельного управління «Машбуд» комбінату «Кіровадважбуд». Квартиру отримала його (позивача) матір ОСОБА_5, яка працювала в Управлінні. Після смерті матері в 2004 році він залишився проживати у квартирі. Вселився він у квартиру на підставі ордера № 39 від 27.03.1996 року і нікуди не виїжджав.

Посилаючись на те, що ПП «Вагран» здійснило без його (позивача) відома продаж квартири , в якій він на законних підставах проживає більше 18 років і він (позивач) не уповноважував ПП продавати квартиру, позивач, вважаючи порушеним його конституційне право на житло, а договір не спрямованим на реальне настання правових наслідків, просив визнати договір купівлі-продажу від 20.03.2013 року недійсним, а сам правочин нікчемним в силу ст. 215 ЦК України .

Ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2014 року за клопотанням позивача здійснено заміну первісного відповідача-нотаріуса ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_2 , а нотаріуса ОСОБА_4 залучено до участі у справі у якості третьої особи (т.1 а.с.27,29).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.05.2015 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1, відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року , рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2015 року , скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

19 липня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву , якою доповнив підстави визнання правочину недійсним , а саме послався на норму ст. 230 ЦК України та ст .232 цього ж кодексу, зазначивши, що ПП «Вагран» надало недостовірні дані про відсутність мешканців у квартирі 208 гуртожитку , таким чином обмануло не тільки ОСОБА_2, а й нотаріуса, яка посвідчувала договір. Разом з тим, ОСОБА_2 було відомо про мешканця квартири 208 ( т.2, а.с.184-186).

В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві та доповненнях до неї.

ОСОБА_6 та представник відповідача ОСОБА_3 підприємства «Вагран» в судове засідання не зявлялись, повідомлялись судом про час та місце розгляду справи.

Третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подавала до суду заяви про розгляд справи без її участі.

Ухвалою суду від 19 липня 2016 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кіровоградську міську раду (т. 2, а.с. 209), її представник в судовому засіданні щодо задоволення заявлених вимог позивача не заперечував.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи Кіровоградської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

За статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодозахисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відтак зазначена норма визначає об»єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб»єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб»єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію.

Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб»єктивного права є підставою для зверненням особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Як з«ясовано судом та вбачається з матеріалів справи, актом введення в експлуатацію державної приймальної комісії від 28 вересня 1979 року та рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 05 квітня 1979 року № 365 затверджено акт державної комісії про введення в дію гуртожитку комбінату «Кіровограддержбуд» ( т.1, а.с. 182, 184?187).

ОСОБА_1 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02 квітня 1996 року, що підтверджується копією довідки від 01 листопада 2007 року № 950. Зазначено, що підставою реєстрації був ордер від 27 березня 1996 року № 339 ( т.1, а. с. 11).

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 14 жовтня 2004 року № 1546, будинок №21 по проспекту Університетському в м. Кіровограді належить ПП «Вагран». Зазначене рішення прийняте в обмін договору купівлі-продажу від 29 листопада 2002 року ( т.1 , а. с. 92).

Рішенням Кіровоградської міської ради від 14 жовтня 2004 року № 1546 оформлено право власності на цілий будинок №21 по проспекту Університетському в м. Кіровограді за ПП «Вагран» ( т.1, а.с.189).

Рішенням засновника ПП «Вагран» від 20 лютого 2013 року дозволено продаж квартири АДРЕСА_1 у Кіровограді (а. с. 119, т. 1).

Згідно із договором купівлі-продажу від 20 лютого 2013 року ПП «Вагран» продало, а ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 ( т.1, а. с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою № 208 у будинку №21 по проспекту Університетському в м. Кіровограді .

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 не довела ті обставини, що вона є єдиним власником спірної квартири, а ОСОБА_1 займає спірне приміщення без законних на те підстав.

З»ясовано, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 15 вересня 2011 року, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 13 березня 2012 року, у справі за позовом ВАТ «Кіровоградбуд» до ПП «Вагран», третя особа ДП «Житлово-експлуатаційна контора» ВАТ «Кіровоградбуд» про визнання права власності та витребування майна - спірного гуртожитку, яким у задоволенні позову відмовлено, встановлено, що ВАТ «Кіровоградбуд» створено на підставі наказу Фонду державного майна України № 43-АТ від 28 червня 1994 року, шляхом перетворення в процесі приватизації державного будівельно-монтажного тресту «Кіровоградбуд» і є власником переданого засновником у власність майна перетвореного державного будівельно-монтажного тресту «Кіровоградбуд». Державний будівельно-монтажний трест «Кіровоградбуд» є правонаступником будівельного комбінату «Кіровоградтяжбуд», який був замовником будівництва гуртожитку у 1979 році.

У зв»язку із зміною статусу будівлі, виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради від 14 жовтня 2004 року № 1546 прийнято рішення: погасити на приватне підприємство «Вагран» договір купівлі-продажу від 29 листопада 2002 року на цілу будівлю гуртожитку по просп. Університетському, 21; оформити право власності на цей цілий будинок за приватним підприємством «Вагран»; управлінню містобудування, архітектури, екології та земельних відносин направити відповідне рішення до ОКП «Кіровоградське обєднане бюро технічної інвентаризації» для підготовки і видачі свідоцтва про право власності».

При цьому, рішенням сорок сьомої сесії шостого скликання Кіровоградської міської ради від 24 лютого 2015 року № 3956 скасовано п. 1 рішення виконкому Кіровоградської міської ради від 23 червня 2004 року № 899 про надання статусу будинку для малих сімей гуртожитку по проспекту Університетському в м. Кіровограді . Скасовано рішення виконкому від 14 жовтня 2004 року № 1546 про погашення та зміну правовстановлювального документа на цілу будівлю гуртожитку по проспекту Університетському в м. Кіровограді ( т.1, а. с. 188).

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2015 року, яка набрала законної сили, у справі за адміністративним позовом ПП «Вагран» до Кіровоградської міської ради про визнання незаконним та скасування вказаного рішення Кіровоградської міської ради № 3956 від 24 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено .

Судом було встановлено, що підставою для скасування рішень про надання статусу будівлі гуртожитку для малих сімей та заміни договору купівлі-продажу на свідоцтво про право власності було встановлення виконавчим комітетом міської ради порушення вимог законодавства при прийнятті цих рішень. А саме, при прийнятті рішень не було враховано, що за призначенням, архітектурно-планувальним рішенням статус гуртожитку суттєво відрізняється від статусу житлового багатоквартирного будинку, в тому числі , і будинку для малих сімей, у зв»язку з чим переведення його в багатоквартирний будинок чи будинок для малих сімей, потребує розроблення відповідної проектно-кошторисної документації з переплануванням кімнат гуртожитку у ізольовані квартири, здійснення реконструкції будівлі та прийняття в експлуатацію такого реконструйованого об»єкту. Прийняття рішення про надання гуртожитку статусу будинку для малих сімей відбулось за відсутності погодженої проектно-кошторисної документації, реконструкції (перепланування) гуртожитку та затвердженого акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом (реконструйованого) об»єкта. Суд визнав, що скасовуючи вказані рішення про зміну статусу будівлі та заміну правовстановлюючого документу, виконавчий комітет міської ради діяв в межах своїх повноважень та правомірно.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач тривалий час, з 1996 року був та є користувачем кімнати № 208 по пр.Університетському, 21. Вселився в кімнату гуртожитку на підставі ордера .

Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено право громадян на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку.

Представник позивача та третя особа Кіровоградська міська рада в судовому засіданні пояснювали, що саме зміна статусу гуртожитку на будинок для малих сімей і та обставина, що ПП «Вагран» користується до цього часу свідоцтвом про право власності на цілий будинок, виданим на підставі скасованого рішення виконавчого комітету міської ради, позбавляє гарантій, передбачених Розділом ІУ Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», зокрема на заборону виселення, переселення та відселення без надання іншого житла, придатного для постійного проживання. Посилаючись на право власності на будинок для малих сімей, а не на гуртожиток , ПП «Вагран» змінює тарифи за користування житлом в сторону їх збільшення, продає кімнати, як квартири, не зважаючи на те, що в них зареєстровані та проживають тривалий час сім»ї, які вселялись в гуртожиток.

04 вересня 2008 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», яким врегульовано права громадян на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках.

Вказаним Законом надано право на приватизацію житлових приміщень громадянам, які тривалий час на законних підставах проживали та проживають у гуртожитках.

Законом України № 1999-УІІІ від 5 квітня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» внесено зміни до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків.

Вказаним Законом надано право органу місцевого самоврядування звертатись з метою реалізації прав мешканців гуртожитків у разі відмови власників гуртожитків від передачі їх у комунальну власність, за рішенням суду (п.4 ст.5 Закону).

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 8 Конституції, в Україні визнається та діє принцип верховенства права.

Право людини на житло як одне з найважливіших соціальних цінностей, невід'ємне право кожної людини, закріплено у ст.47 Конституції України.

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Оскільки , положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд вважає, що спірний договір має бути визнаний судом недійсним , саме з вищенаведених підстав, оскільки укладений 20.02.2013 року правочин між ПП»Вагран» та ОСОБА_2 суперечить цивільному законодавству , порушує право на проживання у спірній квартирі позивача , а сама невідповідність статусу будівлі фактично існуючому, перешкоджає останньому , як мешканцю конкретного житлового приміщення у спірній будівлі, захищати та реалізовувати свої права, законні інтереси відповідно до статусу цієї будівлі.

Щодо правових підстав, на які позивач послався у доповненнях до позовної заяви, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов»язків сторін та інше. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення (природи правочину, прав та обовязків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням) , такий правочин визнається судом недійсним. Це означає, що обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування.

Позивач зазначає, що надавши недостовірні дані про відсутність мешканців в кв. 208 гуртожитку ПП»Вагран» обмануло не тільки ОСОБА_2, а й нотаріуса , проте позивач повинен був довести: факт обману, наявність умислу з боку відповідачів, наявність суттєвих обставин, відносно яких він був введений в оману, що ОСОБА_1 зроблено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі зазначеної норми необхідно встановити умисел у діях представника: усвідомлення представником того, що він вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з другою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Вирішуючи питання щодо недійсні правочину, необхідно виходити з доведеності цієї зловмисної домовленості.

Згідно роз'яснень, словосполучення «зловмисна домовленість», це навмисні дії представника, тобто він усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання. Іншими словами, для визнання правочину недійсним необхідна наявність навмисної змови представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення внаслідок цього несприятливих наслідків для довірителя.

Позивач при цьому, пояснював , що ОСОБА_2 було відомо про мешканця в квартирі №208 гуртожитку , так як там були його речі, а в договорі купівлі-продажу зазначено, що покупець особисто оглянув квартиру, в якій мешкає ОСОБА_1 у його відсутність та без його згоди . Отже, такі пояснення сторони позивача не дають підстав для висновку про зловмисну домовленість між відповідачами.

Крім того, позивач вказує на те, що сам правочин має бути визнаний також нікчемним. Суд зазначає, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Таким чином, посилання позивача на норми статей 230, 232 ЦК України для визнання договору недійсним є безпідставними , необгрунтованими, а відтак у цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає необхідним, стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підприємства «Вагран» на користь ОСОБА_1 по 121 грн. 80 коп. сплаченого судового збору , з кожного.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.3, 10, 11, 60, 61,88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 підприємства «Вагран», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів : приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Кіровоградська міська рада про визнання договору купівлі-продажу недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири номер 208, в будинку під номером 21, розташованому по проспекту Університетському у місті Кіровограді від 20 лютого 2013 року .

У задоволенні решти вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підприємства «Вагран» на користь ОСОБА_1 по 121 грн. 80 коп. сплаченого судового збору , з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд міста Кіровограда протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда