АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1658/17 Справа № 173/1586/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Красвітна Т.П.
Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Варенко О.П.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору,
В С Т А Н О В И Л А :
11 серпня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01 листопада 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік. У зв`язку з порушенням зобов`язання з повернення кредитних коштів, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з відповідача було стягнуто заборгованість в сумі 35839,85 грн. Однак відповідач надалі не погашав заборгованість, то за договором продовжували нараховуватись відсотки, у зв`язку з чим, станом на 30 червня 2015 року, заборгованість за ними становить 21267,27 грн. Тому банк, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, станом на 30.06.2015 року, яка складається з відсотків за користування кредитом в сумі 21267,27 грн. та штрафів: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1063,36 грн. штраф (процентна складова), а також понесені судові витрати (а.с.49-52).

В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом про розірвання кредитного договору, в якому посилався на те, що дійсно він отримував кредит у позивача. ПАТ КБ «ПриватБанк» раніше звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості і ці вимоги було задоволено. Окрім того, ОСОБА_1 в період з 21 вересня до 16 грудня 2015 року та з 8 лютого до 15 жовтня 2016 року приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, у зв`язку з чим, у відповідності до ст. 14 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», за період його мобілізації не повинні були нараховуватися проценти за користування кредитом, пеня та штрафні санкції за невиконання зобов`язання, що банком враховано не було та він продовжував нараховувати заборгованість. Тим самим відповідач за зустрічним позовом істотно порушив умови договору, що є підставою для розірвання кредитного договору від 01.11.2006 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 76-79).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року в задоволенніпозову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору відмовлено, судові витрати, понесені сторонами, віднесено за рахунок сторін.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позову банку про стягнення заборгованості та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом відповідач повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на аркуші 184.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати в оскаржуваній частині з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог банку, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 18 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та позичальником ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3700,00 грн. з умовами сплати 36% на рік (а.с. 13).

Відповідно до пункту 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли у банку на момент укладення кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотки за користування кредитом, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с.17).
Пунктом 8.6 зазначених вище Умов встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний виплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову (а.с. 17).
Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Згідно п. 9.12 вказаних вище Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с. 18).
Відповідно до п. 5.4 розділу II зазначених Умов та правил, строк погашення по кредиту по платіжним карткам без встановленого мінімального обов`язкового платежу, відбувається в наступному порядку: строк погашення відсотків по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH) (а.с. 19).
Відповідно до викладеного вище, згідно представленого банком розрахунку, сторонами було погоджено виконання відповідачем договірних зобов`язань шляхом внесення періодичних щомісячних платежів.
Також встановлено, що заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року у цивільній справі №2/1121/1480/12 (1121/4320/12) з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за цим же кредитним договором, станом на 31.07.2012 року, в сумі 35839,85 грн. з яких: заборгованість по кредиту 9996,03 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 23660,97 грн., штраф 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1682,85 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 358,40 грн. (а.с.7).

Вказане вище заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року не оскаржувалось, набрало законної сили 26.10.2012 року та до цього часу не виконане відповідачем. Викладене стверджується матеріалами цивільної справи №2/1121/1480/12 (1121/4320/12), що оглянута судом апеляційної інстанції, копією постанови державного виконавця ДВС Світловодського МУЮ від 17.05.2013 року про повернення банку без виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості з відповідача, який було видано на виконання рішення у цивільній справі №2/1121/1480/12 (1121/4320/12) (а.с. 190).

Судом встановлено, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 30.06.2015 року, утворилась заборгованість в розмірі 54924,27 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 9996,03 грн, заборгованості за відсотками 44928,24 грн. Наявність та розмір вказаної заборгованості підтверджується наданим банком детальними розрахунками на аркушах справи 53-56, та випискою з особового рахунку відповідача на аркушах справи 141-146.

Колегія звертає увагу, що, відповідно до заявлених позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 22830,63 грн., яка складається із нарахованих відсотків 21267,27 грн. (різниці стягнутої заборгованості за відсотками рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року та нарахованої заборгованості за позовом, що розглядається), а також штрафів 500,00 грн. (фіксована частина) і 1063,36 грн. (процентна складова) (а.с.49-52).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 2 ст. 653ЦК України зобов`язання сторін договору припиняються у разі розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що відноситься до параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частино. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що сплата відсотків за користування кредитом, згідно умов договору, здійснюється до дня фактичного повернення кредиту; враховуючи, що вищевказане заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 року про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором в розмірі 35839,85 грн. не виконане; розглядаючи даний спір у межах заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 01.11.2006 року, станом на 30.06.2015 року, в розмірі 21267,27 грн., які є нарахованими банком відсотками.
Разом з цим, в задоволенні вимог ПА КБ «ПриватБанк» про стягнення із ОСОБА_1 штрафів необхідно відмовити, враховуючи наступне.
У правовій позиції Верховного Суду України в справі № 6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Задовольняючи позовні вимоги банку заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 рок за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, з відповідача на користь банку було стягнуто, зокрема, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 1682 грн. штрафу (процентна складова). Зважаючи на викладене, вимога про повторне стягнення штрафів на підставі п. 8.6 Умов задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції помилково застосував до позовних вимог банку про стягнення заборгованості положення ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, які стали підставою для відмови в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Між тим, частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

З наведеного вище вбачається, що договір між сторонами було укладено18 жовтня 2006 року на строк 12 місяців, тобто він діяв до 18.10.2007 року. Згідно розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача, останній періодично вносив відповідні платежі в порядку виконання умов вказаного договору, що свідчить про переривання перебігу позовної давності. З оглянутої апеляційним судом цивільної справи Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області №2/1121/1480/12 (1121/4320/12) вбачається, що 21.08.2012 року банк звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором; у вказаній справі 15 жовтня 2012 року ухвалено рішення про задоволення позовних вимог банку, яке набрало законної сили, не оскаржене відповідачем; наведене є обставиною, яка перериває позовну давність.

Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк», у справі яка розглядається, з позовною заявою звернулось до суду 11.08.2015 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2), трирічний строк позовної давності банком пропущено не було.

Крім того, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, необхідно зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Оскільки судове рішення від 15 жовтня 2012 року у цивільній справі Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області №2/1121/1480/12 (1121/4320/12) не виконане відповідачем, - кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами до остаточного виконання вказаного судового рішення. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 року, яка, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов`язковою для судів, що застосовують відповідні правові норми.
Доводи відповідача за первісним позовом про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог банку у зв`язку тим, що в період з 21 вересня до 16 грудня 2015 року та з 8 лютого до 15 жовтня 2016 року він, ОСОБА_1 , виконував військовий обов`язок, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, не можуть бути прийняті до уваги судом, зважаючи на наступне.
Відповідно до довідки в/ч - польова пошта НОМЕР_1 від 21.10.2016 року солдат ОСОБА_1 з 21 вересня до 16 грудня 2015 року та з 8 лютого до 15 жовтня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областях (а. с. 84).

Згідно посвідчення від 23.06.2016 року ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 83).
Згідно зі ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.
Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року N 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України" на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.
Законом України від 20 травня 2014 року N 1275-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" внесено зміни до ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яку доповнено пунктом 15 наступного змісту "військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються".
Згідно із Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по даний час.
Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 N 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року N 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що, згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , змісту його зустрічної позовної заяви (а.с. 76 79) та наведених вище письмових доказів, відповідач виконував військовий обов`язок, в період з 21 вересня до 16 грудня 2015 року та з 8 лютого до 15 жовтня 2016 року, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції; зважаючи, що про інші періоди його мобілізації відповідач суду не повідомив, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором у сумі 21267 грн. 27 коп., оскільки вказана заборгованість нарахована станом на 30.06.2015 року, тобто до періоду мобілізації відповідача, його перебування в зоні АТО.
На викладені вище обставини місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що спричинило ухвалення незаконного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, яке підлягає в цій частині скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку, стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками у розмірі 21267 грн. 27 коп.
Колегія звертає увагу, що, згідно змісту апеляційної скарги, рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року оскаржене лише в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги банку, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, виходячи з часткового задоволення позову, з відповідача з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 511,56 грн.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обстав

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,
В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та в частині розподілу судових витрат скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за кредитним договором №б/н від 01.11.2006 року, станом на 30.06.2015 року, в розмірі 21267 (двадцять одна тисяча двісті шістдесят сім) грн. 27 коп.
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафів відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 511 (п`ятсот одинадцять) грн. 56 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді