Номер провадження: 22-ц/785/4325/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що 19.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 12000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.12.2008 року.

ОСОБА_2 було порушено умови зазначеного договору щодо належного виконання зобовязань, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 37051,20 грн., у звязку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 37051,20 грн., з яких 34 810,67 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п.6.3 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 740,53 грн. штраф (процентна складова).

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, про слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2016 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином (а.с.155, 159 т. 2).

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 19.12.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ODXRRX12670635, який складається із заяви позичальника № ODXRRX12670635 та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). За укладеним договором Банк надав відповідачу кредит у розмірі 12000 грн. строком на 12 місяців з 19.12.2007 року по 19.12.2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 30,0 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2000 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Такі обставини сторонами не заперечуються.

11 листопада 2008 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом було розглянуто заяву ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» - позивач, про видачу судового наказу та видано ОСОБА_3 наказ яким з ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто кредитну заборгованість у сумі 9 091,11 грн., заборгованість за відсотками 446,11 грн., заборгованість по комісії 180,00 грн., заборгованість по пені 3 057,92 грн., а всього 12 775,14 грн. та судові витрати в розмірі 78,88 грн.

Відповідач ОСОБА_3 наказ в повному обсязі не виконала, згідно розрахунку, який надав позивач, станом на 30.07.2010 року заборгованість по вказаному договору складає: пеня за несвоєчасне виконання зобовязань -34930,76 грн.; штрафи відповідно до п.6.3 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина); штраф (відсоткова складова 1740,53 грн.

Враховуючи наявність судового рішення ОСОБА_3 наказу, Білгород-Дністровський міськрайонний суд 06.02.2012 року виніс ухвалу про закриття провадження по справі на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.06.2012 року було скасовано ухвалу суду першої інстанції від 06.02.2012 року та направлено справу на новий розгляд. При цьому, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не врахував те, що видача ОСОБА_3 наказу без повного його виконання відповідачем, не припиняє зобовязальні правовідносини сторін, та не прийняв до увагу те, що сума заборгованості за ОСОБА_3 наказом відмінна від суми заборгованості заявленої в даному позові.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2013 року позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» була залишена без розгляду у звязку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання. В подальшому вказана ухвала від 30.10.2013 року була скасована апеляційним судом Одеської області ухвалою від 21.01.2014 року і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За результатами розгляду позовної заяви Банку, 28 травня 2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було постановлено рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість по кредитному договору на загальну суму 17240,53 грн., яка складалась з: 1500 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1740,53 грн. штраф (процентна складова). Також стягнуто судовий збір у розмірі 490,51 грн. на користь держави.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.10.2014 року вказане рішення суду першої інстанції від 28.05.2014 року було залишене без змін.

Проте, ухвалою судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015 року було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2, скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 25.05.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03.10.2014 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України вказала на припинення кредитних відносин між сторонами після винесення 11.11.2008 року ОСОБА_3 наказу, яким заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі, після чого виникли правовідносини, а саме грошове зобовязання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.. 625 ЦК України.

Під час нового розгляду справи за позовом Банку, Білгород-Дністровським міськрайонним судом, з метою всебічного і повного зясуванню обставин справи, були прийняті всі заходи для забезпечення сторін можливістю повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, сприяв у наданні ними всіх наявних і необхідних доказів на підтвердження своїх доводів. Так, ухвалою суду від 04.06.2015 року була визнана обовязковою явка представника позивача у судове засідання. Ухвалами суду від 02.02.2016 року, 25.02.2016 року, 15.03.2016 року та 12.04.2016 року були задоволені клопотання представника Банка про проведення судового засідання в режимі відео конференції через Київський районний суд міста Одеси.

Відмовляючи в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з наступного.

Спірними для сторін стали правовідносини, що склалися між ними після винесення Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 11.11.2008 року ОСОБА_3 наказу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статей 95-96 ЦПК України, в редакції станом на день винесення ОСОБА_3 наказу 11.11.2008 року, судовий наказ є особовою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. ОСОБА_3 наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. ОСОБА_3 наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Тобто, після винесення судового рішення, у разі його неналежного виконання боржником, між сторонами виникають грошові зобовязання щодо відповідальності боржника за несвоєчасне виконання цього зобовязання, а саме, повернення коштів стягнутих рішенням суду. В вищезазначеній постанові пленум Вищого спеціалізованого суду України зазначив саме про неприпинення правовідносин сторін, оскільки зобовязання не виконане, а не про неприпинення кредитних відносин.

Всі умови та обовязки, що передбачались кредитним договором від 19.12.2007 року, припинили свою дію після постановлення 11.11.2008 року судового рішення (судового наказу) про стягнення заборгованості за договором. Натомість у стягувача виникло право на захист своїх майнових інтересів шляхом отримання суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Однак, звертаючись з позовними вимогами до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в 2011 році позивач просив стягнути з відповідача саме кошти, виплата яких встановлена кредитним договором від 19.12.2007 року, умови щодо яких передбачались та обумовлювались сторонами під час укладення договору, а саме пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (34810,67 грн.), штрафи відповідно до п.6.3 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 740,53 грн. штраф (процентна складова).

Таким чином, звертаючись до суду, позивач виходив з договірних положень про кредитне зобовязання та наслідків його невиконання, помилково вважаючи, що між ним та відповідачем досі існують відносини на умовах кредитного договору.

Проте, нарахування пені та штрафу після припинення договором не передбачено, оскільки судовим рішенням (ОСОБА_3 наказом) вся кредитна заборгованість стягнута, тобто договірні кредитні правовідносини між сторонами припинились.

Остаточна правова позиція Верховного Суду України щодо преюдиційного значення для суду раніше встановлена судовим рішенням сума заборгованості, що підлягає стягненню, викладена в постанові № 6-3019цс15 від 13.01.2016 року: при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд помилково відмовив банку у задоволені позову про стягнення заборгованості у звязку з тим, що всі умови та обовязки, що передбачались кредитним договором від 19.12.2007 року, припинили свою дію після постановлення 11.11.2008 року судового рішення (судового наказу) про стягнення заборгованості за договором, з висновками якого не погоджується апелянт, так як суд не звернув уваги, що зобовязання сторін не припинилися, не зясував, на які види стягнення має право позивач після ухвалення судового рішення, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що звертаючись до суду, позивач виходив з договірних положень про кредитне зобовязання та наслідків його невиконання, помилково вважаючи, що між ним та відповідачем досі існують відносини на умовах кредитного договору, однак всі умови та обовязки, що передбачались кредитним договором від 19.12.2007 року, припинили свою дію після постановлення 11.11.2008 року судового рішення (судового наказу) про стягнення заборгованості за договором.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

ОСОБА_3 колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_4