Ухвала

іменем україни

09 червня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу Тисменицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2017 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року у справі за позовом Тисменицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області до ОСОБА_2 про стягнення переплати пенсії,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення переплати пенсії, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 з 11 червня 2007 року призначено пенсію за нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» ч. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено наступним: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються». 25 квітня 2014 року ОСОБА_2 звільнена з посади головного бухгалтера Черніївської сільської ради. Після звільнення між відповідачем та Черніївською сільською радою 05 січня 2015 року було укладено цивільно-правовий договір про виконання робіт по веденню бухгалтерського обліку, строком дії до 30 червня 2015 року та 01 липня 2015 року було підписано ідентичний договір строком до 31 грудня 2015 року. Позивач вважає, що вказаний договір є фактично трудовим договором, укладення, дія та припинення якого регулюється нормами Кодексу законів про працю України.

Оскільки ОСОБА_2 під час роботи по виконанню бухгалтерського обліку сільської ради продовжувала отримувати пенсію, виникла переплата пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року у розмірі 13 085,58 грн, які позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 10 квітня 2017 року залучено до участі у даній справі правонаступника позивача - Тисменицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року, у задоволенні позову - відмовлено.

У касаційній скарзі Тисменицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської областіпросить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України).

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене в статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, яку було враховано судами попередніх інстанцій при вирішенні даного спору.

Судами встановлено, що згідно п. 1.1 Цивільно-правового договору від 05 січня 2015 року та Цивільно-правового договору від 01 липня 2015 року, укладених між Черніївською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець), виконавець бере на себе зобов'язання надавати бухгалтерські послуги. Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та іншими соціальними витратами, зумовленими народженням та похованням.

Актами приймання та здачі виконаних робіт по цивільно-правовому договору від 30 квітня 2015 року, 31 травня 2015 року, 30 червня 2015 року, 31 липня 2015 року, 31 серпня 2015 року, 30 вересня 2015 року, 31 жовтня 2015 року підтверджується, що плата за надані бухгалтерські послуги ОСОБА_2 проводилася на підставі виконання роботи, визначеної в договорі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, обґрунтовано виходив із того, що між ОСОБА_2 та Черніївською сільською радою 05 січня 2015 року та 01 липня 2015 року були укладені цивільно-правові договори для отримання певних послуг, що не заборонено законом, а тому дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, а не Кодексом законів про працю України.

Суди правильно виходили із того, що в даному випадку відсутні умови для повернення відповідачем безпідставно набутого майна у вигляді переплати пенсії, встановлені ст. 1215 ЦК України, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про допущення ним рахункової помилки при нарахуванні пенсії відповідачу, а також доказів про допущення відповідачем будь-яких порушень чи зловживань, які призвели до виникнення переплати пенсії.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Тисменицькому об'єднанню управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської областіу відкритті касаційного провадження у справі за позовом Тисменицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області до ОСОБА_2 про стягнення переплати пенсії.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов і кримінальних справ