Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/823/16-ц
Провадження № 2/376/20/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі : головуючого судді - Клочко В.М.

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказав, що 22 липня 2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики , згідно з яким останній отримав у борг грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США при курсі Національного Банку України 100 доларів США 484 гривні , що еквівалентно було 96 800 гривень , про що надав розписку в якій зобовязувався повернути борг не пізніше 22.07.2015 року. В звязку з тим , що взяті на себе зобовязання за договором позики від 22.07.2008 року відповідач не виконав в повному обсязі , а кошти ним були отримані в період шлюбу з ОСОБА_4 з метою придбання для сімї житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Чкалова , 41 в м. Сквира Київської області просить суд стягнути з відповідачів загальну заборгованість в сумі 600 672 гривні 87 копійок та судовий збір.

Відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору позики укладеного 22.07.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаючись на те , що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при укладанні договору позики не досягли згоди з усіх істотних умов та не підписували його, правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, просила суд визнати договір позики недійсним .

Позивач ОСОБА_2 позов підтримав у повному обсязі , просив суд його задовольнити, зустрічний позов не визнав так як кошти ним були надані у позику, тому борг має бути повернутий згідно договору та розписки до нього.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, будучи повідомленим завчасно, належним чином про час та місце судового засідання . Відповідач звернувся до суду із письмовою заявою , в якій визнав позов в повному обсязі, зустрічний позов не визнав і просив розглянути справу за його відсутності .

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, будучи повідомленою завчасно , належним чином про час та місце судового засідання. Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала так як надала зустрічний позов про визнання недійсним договору позики укладеного 22.07.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Зустрічний позовом підтримала та просила суд визнати недійсним договір позики від 22.07.2008 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заперечуючи при цьому, що в 2008 році вона дійсно перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 і що в 2008 році був придбаний житловий будинок та земельна ділянка по вулиці Чкалова, 41 в місті Сквира Київської області, де вони прописані та проживають, вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не досягли згоди з усіх істотних умов та не підписували договору позики від 22.07.2008 року, правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків. При цьому відповідачка у зустрічній позовній заяві ніяким чином не заперечила , що отримані у борг згідно договору позики від 22.07.2008 року кошти були використані ОСОБА_3 не в інтересах сімї .

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства .

Відповідно до договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ( ст.1046 ЦК України) .

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян .

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ , який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми .

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.09.1995 року.

22.07.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики згідно з яким відповідач отримав у борг у позивача 20 000 (двадцять тисяч) доларів США , що еквівалентно станом на 22.07.2008 року 96 800 (девяносто шість тисяч вісімсот ) гривень , які зобовязувався повернути не пізніше 22.07.2015 року, про що надав власноручно написану розписку .

Відповідно до правового висновку Верховного Суду україни 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 , письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом , який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми .

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 була надана розписка як борговий документ, що підтверджує укладання договору позики та прийняття позичальником відповідних зобовязань. Написання розписки про отримання позики, фактом отримання і використання позики на придбання житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Чкалова , 41 в місті Сквира київської області позичальником підтверджено, останній у повному обсязі сприймав умови договору і прийняв на себе зобовязання щодо їх виконання .

Факт отримання ОСОБА_3 у позивача в борг 20 000 (двадцять тисяч) доларів США , що еквівалентно станом на 22.07.2008 року 96 800 (дев»яносто шість тисяч вісімсот ) гривень підтверджується розпискою від 22.07.2008 року .

Договір є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається (ст.629ЦК України) .

На день звернення ОСОБА_2 в суд борг за договором позики від 22.07.2008 року складає 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно було - 511 062 гривень при курсі НБУ станом на 13.04.2016 року : 100 доларів США 2 555.31 гривень або 1 долар США 25.5531 грн Відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ця сума не оспорюється .

Враховуючи наявні письмові докази, суд вважає факт передачі грошей безспірним, а договір позики укладеним .

16.02.2015 року рішенням Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/175/15-ц шлюб зареєстрований 19.09.1995 року Бабинецькою сільською радою Погребищенського району Вінницької області, актовий запис № 8, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано .

Відповідно до ст.65 СК України при укладанні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладання одним із подружжя договір стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір , укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором , використане в інтересах сімї.

Згідно ч.2 ст.73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і одержане за договором використано на її потреби.

Аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що при покладанні обовязку на одного з подружжя, який не був стороною у договорі позики, доказуванню підлягає укладання договору позики та отримання позики для потреб та в інтересах сімї . Сам по собі факт перебування відповідачів у шлюбі не є безумовною підставою для відповідальності.

Судом встановлено, що договір позики від 22.07.2008 року був укладений ОСОБА_3 в інтересах сімї , а грошові кошти, одержані за цим договором використані саме в інтересах сімї, що підтверджується наявністю п.1.2 та п.2.1 при укладанні та виконанні договору позики від 22.07.2008 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.08.2008 року, виданого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації (номер витягу 19979036) та Витягом з державного реєстру правочинів від 26.07.2008 року, виданого приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області . Матеріали, які б спростовували встановлене судом, у матеріалах справи відсутні .

Пункт 7.1 договору позики від 22.07.2008 року передбачає, що у випадку якщо позичальник своєчасно не повертає суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму з врахуванням вимог ст.625 ЦК України .

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_3 прострочив виконання грошового зобовязання по договору позики від 22.07.2008 року, тому з нього слід стягнути борг з врахуванням вимог ст.625 ЦК України .

Відповідно до правової позиції верховного Суду України , справа № 6-79цс14 - за змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Оскільки договором позики від 22.07.2008 року не передбачає інших умов , то позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ .

Суд вважає належним розрахунок боргу наведений позивачем в позовній заяві .

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги , додержання яких є необхідним для чинності правочину , зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства , а також інтересам держави і суспільства , його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК України) .

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог , які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин, ч.3 ст.215 ЦК України) .

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою та надано право одному з подружжя звертатися до суду з позовом про визнання даного договору недійсним як такого, що укладений без згоди іншого подружжя .

Суд приходить до висновку , що зустрічний позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки договір позики від 22.07.2008 року не суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства , а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, дії позичальника спрямовані на набуття цивільних прав та обовязків .

Суд враховуючи те , що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано , відповідно до ч.4 ст.65 , ч.2 ст.73 СК України, стягує борг по позиції та судовий збір з відповідачів у рівних частинах з кожного.

Таким чином, оцінюючи належність і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач знайшли своє підтвердження, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні позивача ОСОБА_4 за зустрічним позовом задоволенню не підлягають в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.16, 203, 215, 526, 527,530,541,611,625,1047,1049 ЦК України, ст.ст.10,60,88,212, 214 215 ЦПК України, ст..ст.65,73 СК України суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 300 336 гривень 43 копійки з яких : основний борг 255 530 гривень 99 копійок за договором позики , що еквівалентно 10 000 доларів США , 39 428 гривень 79 копійок проценти , що еквівалентно 1 543 долари США , 5 376 гривень 65 копійок 3% річних , що еквівалентно 210 доларів 10 центів США .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 3 003 гривень 36 копійок

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 300 336 гривень 43 копійки з яких : основний борг 255 530 гривень 99 копійок за договором позики , що еквівалентно 10 000 доларів США , 39 428 гривень 79 копійок проценти , що еквівалентно 1 543 долари США , 5 376 гривень 65 копійок 3% річних , що еквівалентно 210 доларів 10 центів США .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 3 003 гривень 36 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 петрівни до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_5