Справа № 523/314/17
Провадження №2/523/803/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2017 р. Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду № 16, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про встановлення нікчемності договору кредиту № 002-15333-060912 від 06.09.2012р., -

встановив:

ОСОБА_1, звернулась до суду із зазначеним позовом та просила визнати кредитний договір від 06.09.2012 р. № 002-15333-060912 нікчемним.

В обґрунтування вимог позивачка посилалась на те, що договір про надання споживчого кредиту є несправедливим, оскільки містить такі умови як встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобовязань за договором. Також містить умови щодо надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах не зазначених у договорі та встановлені дискримінаційні, стосовно споживача, правила зміни відсоткової ставки. Позивачка вважає, що подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням принципу справедливості, в звязку з чим просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача подав до суду заперечення на позов, в якому позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що твердження позивача про те, що, умови договору є несправедливими не відповідають дійсності та є безпідставними та необґрунтованими. Крім того представник відповідача зазначив, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В момент укладення спірного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх питань щодо його умов, і він не може бути визнаний недійсним, оскільки такі вимоги позивача суперечать чинному законодавству. Посилання позивача про неотримання ним кредитних коштів є безпідставними, оскільки жодного доказу позивачем до суду не надано. Також спірний договір взагалі не містить умов про односторонню зміну умов кредитного договору без згоди позичальника та п.1.3.1, на який в позові посилається позивач, який нібито стосується умов про підвищення процентної ставки, в кредитному договорі взагалі відсутній та не містить того змісту на який є посилання у позові. Оспорюваний договір укладений із дотриманням усіх обовязкових умов чинності договору, вчинений у передбаченій законом формі, тому відсутні підстави для визнання його нікчемним. Крім того представник відповідача заявив клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що 06 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір № 002-15333-060912 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки (далі Договір), за умовами якого Банк надав позивачці кредит у вигляді кредитної лінії із загальним лімітом 14 000,00 грн. відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів наданим йому відповідачем у вигляді кредиту, сплати відсотків та інших встановлених платежів за користування кредитом у строк та в порядку встановленому кредитним договором(а.с. 37)

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.2 та ч. 3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже нікчемність правочину повинна біти прямо зазначена в законі.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до виписки по рахунку № /0130 від 30.01.2017р. позивачкою отримано 14 000,00 грн., та тією ж випискою підтверджується факт руху коштів за рахунком (а.с.41).

Таким чином твердження позивачки про неотримання нею коштів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

За змістом п. 5.20 Договору передбачено, що підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що він отримав повну, доступну та вичерпну Інформацію щодо умов надання Кредиту за Договором, а саме - щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) Банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтовної сукупної вартості подорожчання Кредиту, враховуючи розмір комісії (тарифів).

Згідно з п. 5.1 кредитного договору зазначено, що з підписанням цього Договору Клієнт засвідчує, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього Договору. Крім того, отримання інформації про кредитування та сукупну вартість кредиту позичальник підтвердив підписанням безпосередньо додатків до Договору - Тарифи на обслуговування платіжних карток тарифний пакет «Кредитна картка № 1 «ЕВОЛЮЦІЯ» та Умови надання кредитної кратки Тарифний пакет «Кредитна картка № 1 «ЕВОЛЮЦІЯ».

Зазначені положення кредитного договору суд оцінює, як письмовий доказ належного виконання відповідачем вимог передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки підписуючи кредитний договір № 002-15333-060912 від 06.09.2012р. позивачка підтвердила, що вона ознайомлена з його умовами та цілком погоджується із ними.

Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; договір про падання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками (ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Так позивачці був наданий кредит у вигляді кредитної лінії, тобто вона фактично мала можливість отримувати будь-яку суму кредитних коштів, в межах загальної суми узгодженої сторонами, протягом деякого часу, встановленого та узгодженого Сторонами, а не в момент укладення договору. Отже в оспорюваному кредитному договорі не визначений розмір суми фактично наданого банком позичальнику кредиту, так само не можливо визначити, в якому саме розмірі буде наданий кредит протягом дії договору. За таких обставин визначити конкретну сукупну вартість кредиту є неможливим, оскільки невідома «надана сума кредиту», яка є базовою константою в формулах, визначаючих такі поняття як «реальна процентна ставка», «сукупна вартість кредиту» тощо.

Орієнтовний розрахунок сукупної вартості кредиту був наданий позивачці, що підтверджується Умовами кредитування. Також позивачку було ознайомлено з умовами надання кредитування.

Таким чином, вся інформація про умови кредитування, передбачена законодавством, під час укладення спірного Договору позивачкою була отримана, та вона могла зробити вільний вибір щодо умов кредитування.

Щодо ствердження позивачкою про підвищення процентної ставки за використання кредитних коштів, з посиланням на п. 1.3.1 Кредитного договору, суд вважає, що доводи позивачки в цій частині також є необґрунтованими, оскільки в договорі взагалі відсутній такий пункт та Договір не містить того змісту на який є посилання у позові.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1, задоволенню не підлягають.

Також суд звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк для захисту права за ст. 257 ЦК України, оскільки статтею 261 зазначеного Кодексу визначено, що право на позов виникає з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. З заявою про поновлення позовної давності ОСОБА_1, не зверталася, договір укладено 06.09.2102 року, а із позовом вона звернулася тільки 05.01.2017року.

Разом з тим, суд не застосовує наслідки спливу позовної давності (відмова в позові), про що було заявлено представником відповідача в судовому засіданні, оскільки при розгляді справи встановлено, що у позивача немає субєктивного права, про захист якого він просить та воно не порушувалося, а тому суд відмовляє в позові Гололобовій Л.В. за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 88, 169, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 204, 215, 1046-1054, ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про встановлення нікчемності договору кредиту № 002-15333-060912 від 06.09.2012р. відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя