Справа № 351/2145/16-ц
Номер провадження №2/351/341/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2017 року м.Снятин
Снятинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Сегіна І.Р.,
секретаря Маланчук С.Г.,
за участі: позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Заболотівської районної лікарні про поновлення на роботі, -
Позивач звернувся до суду із позовом до Заболотівської районної лікарні, в якому просить поновити її на роботі, мотивуючи тим, що наказом від 01.06.2011 р. позивач була прийнята на посаду двірника Заболотійвської районної лікарні. Після народження дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Наказом №58 щв від 04.11.2011 р. останній було надано частково оплачувану відпустку з 04.11.2011 по 01.09.2014 р. по догляду за дитиною до 3-х років. Згодом позивачка оформила відпустку за свій рахунок по догляду за дитиною і під час відпустки за свій рахунок, остання завагітніла і ІНФОРМАЦІЯ_3. народила сина ОСОБА_4, і підприємство здійснило оплату відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. Після народження дитини позивачка написала заяву про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Заяви про звільнення з роботи за власним бажанням не писала, однак їй передали трудову книжку згідно якої вона була звільнена за власним бажанням з 20.10.2016 р., що підтверджується наказом №45 пз від 20.10.2016 р., а тому вимушена була звернутися до суду із даним позовом.
Позивач вважає вищенаведені причини поважними, звільнення незаконним, а тому просить задовольнити її позов та поновити її на роботі та стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду в сумі 3000 грн.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя повністю підтримала, просила позов задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, хоча про день і час розгляду справи судом був повідомлений належним чином. Судове засідання неодноразово відкладалося через неявку представника відповідача, а тому, враховуючи, що представлені у справі докази є достатніми для ухвалення рішення, суд вважає, що можливо провести заочне судове засідання у відсутності відповідача згідно
ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. До такого висновку суд приходить за наступних міркувань.
- із пояснень позивачки та її представника, ксерокопії наказу №32 пз від 01.06.2011 р. (а.с.52), ксерокопії трудової книжки АФ №124264 від 01.06.2011 р. (а.с.2) вбачається, що позивач 01.06.2011 р. наказом №32 пз від 01.06.2011 р. прийнята на роботу на посаду двірника.
- із пояснень позивачки вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 Серія НОМЕР_1 (а.с. 5). Наказом від 04.11.2011 р. №58 щв ОСОБА_1 двірнику адміністративно господарського персоналу надано частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною до 3-х років з 04.11.2011 р. по 01.09.2014 р. підстава заява ОСОБА_1, свідоцтво про народження дитини НОМЕР_3 (а.с.3).
- із свідоцтва про народження ОСОБА_4 Серія НОМЕР_2 вбачається, що у позивачки ІНФОРМАЦІЯ_3. народився син (а.с.6).
- із пояснень позивачки, яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка та попереджена згідно ст. 180 ЦПК України про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань за ст. 384, 385 КК України, останній роз'яснено зміст ст. 63 Конституції України, слідує, що вона заяву про звільнення її з роботи не писала підпис їй неналежить.
- із змісту ст. 38 КЗпП України вбачається, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Вищенаведене дає підставу вважати, що позивач була звільнена з роботи незаконно, оскільки заяви на звільнення не писала, а тому її слід поновити на посаді двірника Заболотівської районної лікарні. Що стосується стягнення моральної шкоди суд прийшов до висновку, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення в сумі 1000 грн. Суд прийшов до такого висновку по слідуючих міркуваннях: відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи вищевикладене, та, зокрема те, що в даній цивільній справі позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від позовних вимог поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди. Суд прийшов до висновку, що позивачем доведено факт завдання їй моральної шкоди незаконним звільненням в розмірі 1000 грн.
Із змісту ч.1 ст.233 КЗпП вбачається, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Згідно ст.234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 КЗпП, районний, районний у місті, міський чи міскрайонний суд може поновити ці строки.
Зважаючи на те, що в судовому засіданні встановлено, що заяви про звільнення позивачка не писала, копію наказу про звільнення їй не вручали, а тільки передали трудову книжку, позивачка не мала можливості у строки встановлені законом звернутися до суду за захистом свого порушеного права, а тому суд прийшов до висновку, що слід Поновити ОСОБА_1 строк на пред'явлення до суду із позовом, оскільки позивачка його пропустила з поважних причин.
Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає, що із відповідача слід стягнути у користь позивача витрати за надання правової в сумі 1200 грн.
Стягнути з відповідача на користь держави 640 грн. судового збору.
На підставі ст.38, ст.ст. 232, 235 КЗпП України, керуючись ст.ст. 213-215, 218,224-226 ЦПК України, суд -
Позов задоволити частково.
Поновити ОСОБА_1 строк на пред'явлення до суду із позовом.
Поновити ОСОБА_1 на посаді двірника Заболотівської районної лікарні.
Стягнути із Заболотівської районної лікарні на користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди.
Стягнути із Заболотівської районної лікарні на користь ОСОБА_1 1200 грн. витрат за надання правової допомоги.
В решті позову відмовити.
Стягнути із Заболотівської районної лікарні на користь держави 640 грн. судового збору.
Рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його постановив у разі подання заяви протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили в строк та в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Сегін І.Р.