АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1714/16-ц 22-ц/774/812/К/17
Справа № 193/1714/16 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/812/К/17 Шумська О.В.
Категорія - 47 (ІV) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, треті особи Відділ Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області, Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4), треті особи Відділ Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області, Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати, посилаючись на те, що вона являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,2717 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Нововасилівської (Жовтневої) сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2014 року та Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.05.2014 року. Дану земельну ділянку успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_8.

01 серпня 2010 року між ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки № 33 терміном на 10 років на земельну ділянку площею 11,2717 га, кадастровий номер НОМЕР_1, який зареєстрований у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.08.2010 року за №64. Таким чином термін дії договору закінчується 01.08.2020 року.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.03.2016 року №56142204 підтверджується право власності на вищевказану земельну ділянку та право оренди земельної ділянки до 01.08.2020 року з ФОП ОСОБА_4 з щорічною орендною платою 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно умов договору, а саме п. 5 Договору нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 118 992,00 грн. станом на 2010 рік, а орендна плата - 3569,76 грн. в рік (п.9 Договору), що становить 3 відсотка нормативно-грошової оцінки землі.

Умовами взаємно погодженого договору оренди передбачено: п. 10 Договору - Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації; п. 11 Договору - Орендна плата вноситься в такі строки: до 31 грудня кожного звітного року; п. 13 Договору - Розмір орендної плати переглядається у разі: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Проте, починаючи з моменту законного набуття права власності на землю позивача (21.05.2014р.) і по сьогоднішній день орендної плати позивач взагалі не отримувала, а на її звернення щодо виплати орендної плати та розірвання договору, відповідач повідомив, що орендна плата сплачена наперед на 10 років в розмірі 30 тис. грн. без подальших підвищень орендної плати.

Просила суд: розірвати договір оренди земельної ділянки №33 від 01 серпня 2010 року, укладений між ОСОБА_8 і ФОП ОСОБА_4, площею 11,2717 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та зареєстрований у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.08.2010 року за № 64 та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, а також стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість по орендній платі за 2014 і 2015 роки в розмірі 14098,22 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Розірвано договір оренди земельної ділянки №33 від 01 серпня 2010 року, укладений між ОСОБА_8 і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, площею 11,2717 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та зареєстрований у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.08.2010 року за № 64 та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ФОП ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати на ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, судом не було враховано, що сторони договору оренди на власний розсуд, у порядку ч. 3 ст. 6, п. 3 ст. 3, ст. 627, ст. 792, ст. 531 ЦК України, прийшли згоди щодо сплати орендної плати наперед за 10 років. При цьому, суд не врахував правової позиції ВСУ щодо можливості розірвання договору оренди землі в разі систематичної несплати орендної плати, чого у даному випадку не було. Більш того, зазначає, що орендодавець ОСОБА_8 за життя жодних претензій не заявляв. Не погоджується відповідач із висновком суду щодо несплати ним земельного податку та звертає увагу суду на ту обставину, що у позові не було посилання на несплату податку, як на підставу для розірвання договору.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_5 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги та розриваючи договір оренди земельної ділянки №33 від 01 серпня 2010 року, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_4 допустив порушення умов договору в частині сплати земельного податку, що є підставою для розірвання цього договору.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,2717 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Нововасилівської (Жовтневої) сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2014 року (а.с.7) та Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.05.2014 року (а.с.8). Дану земельну ділянку позивачка успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_8.

01 серпня 2010 року між ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки № 33 терміном на 10 років на земельну ділянку площею 11,2717 га, кадастровий номер НОМЕР_1(а.с.10-12), який зареєстрований у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.08.2010 року за №64(а.с.9). Таким чином термін дії договору закінчується 01.08.2020 року.

27 серпня 2010 року відповідно до акту передачі та прийому земельної ділянки, ОСОБА_8 передав в натурі на умовах оренди земельну ділянку площею 11,2717 га., в тому числі землі сільськогосподарського виробництва на 10 років.

Згідно пунктів 5, 9 цього Договору нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 2010 рік становить 118 992,00 грн., а орендна плата - 3569,76 грн. в рік (що становить 3 відсотка нормативно-грошової оцінки землі), яка виплачується наступним чином: у натуральній формі: 3,5 тони зерна, 0,3 тони насіння соняшника, 1 тонна соломи при необхідності за заявкою Орендодавця, доставка води, при необхідності, до десяти кубічних метрів на рік; грошова: оплата земельного податку замість Орендаря, у встановлений законодавством термін; відробіткова при необхідності - оранка та культивація до 0,5 га за поданням заявки Орендодавцем, ритуальні послуги та матеріальна допомога на погребіння в розмірі 550,00 грн. (а.с.10 -13).

13 січня 2011 року ФОП ОСОБА_4 видав орендодавцю ОСОБА_8 орендну плату за Договором оренди земельної ділянки № 33 від 01 серпня 2010 року за 2010-2020 роки в розмірі 30000, 00 грн. (а.с.46).

Спір між сторонами виник з приводу сплати орендарем ФОП ОСОБА_4 орендної плати за Договором оренди земельної ділянки № 33 від 01 серпня 2010 року на користь правонаступника померлого орендодавця ОСОБА_8 - ОСОБА_5

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 зазначеного закону).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно п. 40 Договору оренди земельної ділянки № 33 від 01 серпня 2010 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни або розірвання договору, тобто до спадкоємця орендодавця ОСОБА_8 - ОСОБА_5 перейшли всі права та обов'язки орендодавця за цим Договором.

Статею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір та умови орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати передбачено ст. 24 Закону.

Аналогічні положення закріплено й умовами Договору оренди земельної ділянки № 33 від 01 серпня 2010 року.

Загальні підстави для розірвання договору передбачені статтею 651 ЦК України та включають положення про те, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Підстави припинення договору оренди землі передбачені статтею 31 Закону України «Про оренду землі», зокрема згідно ч. 3 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання врегульовано положеннями ст. 32 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ч. 1 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для розірвання укладеного договору оренди є невиконанням сторонами їх обов'язків, визначених статтями 24, 25 Закону та умовами самого договору, у тому числі несвоєчасного внесення орендної плати.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені статтею 141 Земельного кодексу України, зокрема, відповідно до п. "д" ч. 1 цієї статті, такою підставою є систематична несплата орендної плати.

Отже, договір оренди земельної ділянки може бути розірвано на вимогу орендодавця лише у випадку систематичної несплати орендної плати, що повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 12 грудня 2012 року по справі № 146цс12, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Договір оренди земельної ділянки № 33 від 01 серпня 2010 року укладено сторонами на 10 років, тобто до 2020 року, та ФОП ОСОБА_4 виплатив на користь орендодавця ОСОБА_8 орендну плату за період з 2010 року по 2020 рік в розмірі 30000, 00 грн. (а.с.46), тобто за весь час дії Договору, а тому колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині зобов?язання останнього перед спадкоємцем орендодавця (ОСОБА_5) виконані у повному обсязі.

Разом з тим, пункт 9 Договору оренди земельної ділянки № 33 від 01 серпня 2010 року передбачає, що до складу орендної плати входить оплата земельного податку Орендарем (ФОП ОСОБА_4) замість орендодавця, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав правових підстав для з'ясування питання щодо сплати ФОП ОСОБА_4 земельного податку за земельну ділянку площею 11,2717 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка є предметом цього Договору, колегією суддів відхиляються.

Ухвалюючи рішення суду про розірвання договору оренди земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з відсутності відомостей у Державному реєстрі фізичних осіб ДФС України про сплачений ОСОБА_5 земельний податок (а.с. 94), однак судом не було враховано, що, за положеннями п. 9 Договору оренди земельної ділянки № 33 від 01 серпня 2010 року, земельний податок сплачується не орендодавцем, а орендарем ФОП ОСОБА_4, тобто суд не вірно визначився із особою, якою було здійснено сплату цього податку та безпідставно не було взято до уваги довідку ФОП ОСОБА_4 про суми сплаченого ним земельного податку (а.с. 98).

Згідно відомостей Софіївського відділення Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції заборгованість по земельному податку за період з 2011 року по 2016 рік по земельній ділянці, площею 11,2717 га, кадастровий номер НОМЕР_1, відсутня (а.с. 163), що підтверджує доводи ФОП ОСОБА_4 про належне виконання ним умов договору.

Отже, підстави для розірвання Договору оренди земельної ділянки № 33 від 01 серпня 2010 року в зв'язку з порушенням ФОП ОСОБА_4 його умов щодо виплати орендної плати відсутні та заявлені з цього приводу позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням матеріального закону та без повного з'ясування обставин справи, з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, треті особи Відділ Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області, Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: