Єдиний унікальний номер 219/1104/16-ц Номер провадження 22-ц/775/654/2017
Єдиний унікальний номер 219/1104/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/654/2017
Головуючий у 1 інстанції Конопленко О.С. Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Гапонова А.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 (після зміни прізвища Ільченко) ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2016 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 06 червня 2016 року про виправлення описки) у задоволенні позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення предявленого нею позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що при ухваленні рішення суд не урахував, що донька ОСОБА_4 зареєстрована і фактично мешкає разом з матірю. Відповідач, маючи на меті ухилитися від обовязку сплачувати аліменти, викрав дитину, розлучив із сестрою і силою утримує її. Крім того, суд не дав оцінки тій обставині, що ОСОБА_3 працює на залізниці провідником і у звязку з відрядженнями не може займатись вихованням дівчинки.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_4 просили відхилити апеляційну скаргу, рішення залишити без змін.

Управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради Донецької області подало клопотання розглянути справу за відсутності його представника, про час і місце розгляду справи повідомлено (ас. 204-205, 207).

Згідно із ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У справі, яка переглядається, суд установив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 14 серпня 2009 року зареєстрували шлюб, який Артемівський міськрайонний суд Донецької області рішенням від 02 листопада 2015 року розірвав.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4, яка народилася 20 липня 2010 року і з часу припинення сторонами у справі шлюбних відносин, а саме з квітня 2015 року, мешкає з батьком ОСОБА_3 (ас. 5, 5зв, 6).

Рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради від 13 жовтня 2015 року №231 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_3

На час відсутності батька визначено місце тимчасового перебування малолітньої дитини у матері ОСОБА_1 (ас. 37).

З наданих сторонами доказів видно, що як батько дитини, так і матір створили належні житлові умови для виховання та розвитку доньки, характеризуються позитивно, мають самостійний дохід.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що мати та батько малолітньої дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. За місцем проживання батька створено всі необхідні умови для проживання дитини, відповідач здійснює матеріальне забезпечення доньки. Батько виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, що підтверджується інформаціями із Дитячого навчального закладу ясла-садка № 16 та із лікарень.

З огляду на зазначені обставини, показання свідків та ураховуючи рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради від 13 жовтня 2015 року № 231, яким визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_3; а також інтереси малолітньої, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визначення місця проживання дитини з матірю.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскарженого рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Хоча суд в цій справі не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю, колегія суддів погоджується з висновком про відсутність підстав для визначення місця проживання дитини з матірю. Так, суд попередньої інстанції, зробивши такий висновок, обґрунтовано керувався Конвенцією про права дитини і статтею 141 Сімейного кодексу України, що визначають рівність прав та обовязків батьків щодо дитини, та врахував, що малолітня ОСОБА_6 після припинення батьками шлюбних відносин (квітень 2015 року) проживала разом з батьком, який за нею доглядав, виховував, забезпечував їй духовний і моральний розвиток.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Бахмутської міської ради від 12 червня 2017 року та доданих до нього документів, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, має більшу прихильність до батька ОСОБА_3, будь-якої загрози життю та здоровю дівчинки при проживанні з батьком не існує (ас. 208-229).

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо викрадення відповідачем дитини, залякування та утримання її під примусом, що батько ОСОБА_3 не займається вихованням доньки та не опікується її психологічним станом не підтверджуються матеріалами справи і спростовуються доданими до висновку органу опіки та піклування письмовими документами. Не можна також погодитись з посиланням особи, яка подала апеляційну скаргу, що ОСОБА_6 позбавлена можливості спілкуватися з сестрою; постійно мешкає з матірю, лише остання займається вихованням дитини та утримує її, оскільки ці обставини не підтвердились під час апеляційного провадження.

Як пояснила у судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, остання не бажає, щоб дитина, щодо якої виник спір, спілкувалася з батьком. Отже, задоволення позовних вимог може призвести до маніпуляцій щодо проживання малолітньої дитини, унаслідок чого батько дитини ОСОБА_3 буде позбавлений можливості приймати участь у вихованні доньки.

Отже, при вирішенні справи суд навів обґрунтування щодо відмови в задоволенні позову про визначення місця проживання дитини з матірю, зокрема, що проживання Софії з батьком не є розлученням дитини зі своєю матірю, яка не позбавлена можливості брати участь у її вихованні та особистому спілкуванні з нею.

З урахуванням встановлених обставин та інтересів малолітньої, яка тривалий час (з квітня 2015 року) проживає з батьком, суд правомірно відступив від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі № 6-2445цс16 від 14.12.2016.

Ураховуючи, що при вирішенні спору суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права й не порушив норми процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 (після зміни прізвища Ільченко) ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді А.В.Гапонов

ОСОБА_7