Справа 431/3637/16-ц
Провадження 2/431/17/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

30 травня 2017 року. Старобільський районний суд

Луганської області

у складі: головуючого судді Озерова В.О.,

за участі: секретаря Дубініній О.О.,

представника позивача за первісним позовом,

представника відповідача по зустрічному позову ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом,

позивача по зустрічному позову ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом,

представника позивача по зустрічному позову ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Хворостянівської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання майна особистою приватною власністю, виселення та зобов'язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення правового режиму майна подружжя,

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Хворостянівської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання майна особистою приватною власністю, виселення та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування свого уточненого позову ОСОБА_4 посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_2 він перебував у шлюбі з 28 вересня 1985 року по 20 серпня 2015 року.

Шлюб було розірвано згідно рішення Старобільського районного суду від 20 серпня 2015 року.

У 2001 році ним був придбаний буд. АДРЕСА_1.

На той час, відношення між ним та відповідачем ОСОБА_2 значно погіршилися та вони разом не мешкали, у зв'язку з чим у нього виникла потреба на придбання окремого від відповідачки житла.

З цією метою, в серпні 2001 року позивач звернувся до своєї матері - ОСОБА_6 яка йому, для придбання власного, окремого майна передала грошову суму в розмірі 1500 доларів США.

Використовуючи вказані кошти, позивач придбав буд. АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Пульним С.М., реєстр за № 2860.

В подальшому, він відновив подружні відношення з відповідачем та мешкав з нею спільно до 2013 року.

Позивач вважає, що буд. АДРЕСА_1 є його особистою приватною власністю.

У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Так як відповідач, на цей час, не є членом його родини, то у неї відсутні підстави для проживання в належному йому будинку.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Позивач вважає, що проживання відповідача в належному йому будинку порушує його право на вільне володіння вказаним майном.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визначення правового режиму майна подружжя.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 посилається на те, що вони проживали з відповідачем в шлюбі в період з 28 вересня 1985 року по 20 серпня 2015 року.

В період шлюбу нами 03 серпня 2001 року у приватну власність був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Під час придбання будинку вони його записали на відповідача.

На підставі ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно на кого вона зареєстрована.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України та ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, що майно яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Поділ майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає розподілу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Згідно з ст. 71 ч. 4 та 5 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо чоловік та дружина не домовилися про порядок поділу майна спір може вирішений судом. Така домовленість між ними була досягнута, але він поступив по іншому. Тому ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на ? будівлі. Вона згодна сплатити за свою частку будівлі і згодна якщо і він сплатить за свою частку будівлі їй. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності, допускається лише за згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Для отримання грошової компенсації необхідна обов'язкова згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації, та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив дій, а неподільні речі не можуть реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», майно яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності, або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових чи грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, представник відповідача по зустрічному позову ОСОБА_1 первісний позов підтримала в повному обсязі та просила суд визнати домоволодіння АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_4, виселити ОСОБА_2 з домоволодіння АДРЕСА_1 та зобов'язати Хворостянівську сільську раду Старобільського району Луганської області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в домоволодінні АДРЕСА_1.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала в повному обсязі, вважала їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом, позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 не визнала первісні позовні вимоги ОСОБА_4 та просила суд відмовити йому в їх задоволенні.

Зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд визнати об'єктом спільної сумісної власності придбаний 03 серпня 2001 року житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 41,6 кв.м. інвентаризаційною вартістю 14587 грн. та визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку та надвірних будівель, без виділення його в натурі, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати за сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. та надання правової допомоги в розмірі 2000 грн.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом, представник позивача по зустрічному позову ОСОБА_3 не визнав первісні позовні вимоги ОСОБА_4 та просив суд відмовити йому в їх задоволенні.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав в повному обсязі та просив суд визнати об'єктом спільної сумісної власності придбаний 03 серпня 2001 року житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 41,6 кв.м. інвентаризаційною вартістю 14587 грн. та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 житлового будинку та надвірних будівель, без виділення його в натурі, а також стягнути з відповідача понесені ОСОБА_2 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. та надання правової допомоги в розмірі 2000 грн.

В судове засідання представник відповідача Хворостянівської сільської ради Старобільського району не з'явився. Від в.о. сільського голови Анісімової В.С. надійшла заява, в якій просить суд розглянути цивільну справу без участі представника сільської ради. Просить прийняти рішення на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що під час придбання ОСОБА_4 будинку, він з ОСОБА_2 спільно не мешкав, мав намір самостійно вести особисте селянське господарство та з цією метою приїхав в с. Хворостянівка Старобільского району. Грошові кошти на придбання будинку ОСОБА_4 були надані його матір'ю.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дала аналогічні показання тим показанням, які дав ОСОБА_12

Суд, розглянувши первісний та зустрічний позови, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі та показання свідків, приходить до наступного.

Сторони знаходилися в шлюбі 28 вересня 1985 року по 20 серпня 2015 року.

Шлюб було розірвано згідно рішення Старобільського районного суду від 20 серпня 2015 року.

03 серпня 2001 року, у відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Пульним С.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2860, ОСОБА_4 був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлюючи предмет та обсяг доказів по справі, суд приймає до уваги вимоги встановлені Постановою пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

У відповідності до п. 23 вказаної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно п. 24 вказаної Постанови, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Вказана норма встановлена п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, допитаних в судовому засіданні, приведених до присяги та попереджених про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, судом встановлено, що під час придбання ОСОБА_4 спірного будинку, він з ОСОБА_2 спільно не мешкав, мав намір самостійно вести особисте селянське господарство та з цією метою приїхав в с. Хворостянівка Старобільського району. Грошові кошти на придбання будинку ОСОБА_4 були надані його матір'ю. Доказів, які б спростовували вказані свідчення, суду надані не були.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що житловий будинок розташований за адресою: буд. АДРЕСА_1, був придбаний ОСОБА_4 за кошти, що належали йому особисто, та за відсутності доказів участі ОСОБА_2 в придбанні вказаного будинку або доказів придбання будинку для спільного мешкання подружжя, має бути визнаний особистою власністю ОСОБА_4

У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Так як відповідачка за первісним позовом, з моменту розірвання шлюбу не є членом родини ОСОБА_4, то у неї відсутні підставі для проживання в належному йому будинку.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що вимоги про виселення ОСОБА_2 зі спірного будинку та зняття її з реєстрації за адресою цього будинку є таким, що відповідають обставинам справи та діючому законодавству.

Оцінюючи зустрічні позовні вимоги про визнання спірного житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частину спірного будинку, суд вважає їх необґрунтованими з підстав наведених вище.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову, судові витрати ОСОБА_2, сплачені при поданні зустрічного позову, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, ст. ст. 57, 60, 61, 62, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 319, 372, 386 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Хворостянівської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання майна особистою приватною власністю, виселення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати домоволодіння АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_4.

Виселити ОСОБА_2 з домоволодіння АДРЕСА_1.

Зобов'язати Хворостянівську сільську раду Старобільського району Луганської області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в домоволодінні АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення правового режиму майна подружжя - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Озеров