У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,
Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_8, про визнання неправомірним та скасування рішення сільської ради, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_8, про визнання недійсним рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на землю та визнання недійсним договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_8, про визнання неправомірним та скасування рішення сільської ради, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння.

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_8, про визнання недійсним рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на землю та визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Справа слухалася судами неодноразово.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року, первісний позов задоволено, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. Визнано неправомірним та скасовано рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 31 березня 2011 року. Визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 0,0478 га в АДРЕСА_1. Витребувано із незаконного володіння та користування ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0478 га в АДРЕСА_1, згідно з державним актом на право власності на землю від 07 липня 2001 року та кадастровим планом земельної ділянки в межах: від точки А до точки Б «відрізок 1-2 (2,68)», «відрізок 2-3 (4,06) відрізок 3-4 (2,68)», «відрізок 4-5 (3,83)»; від точки Б до точки В «відрізок 5-6 (11,00)», «відрізок 6-7 (23,43)» від точки В до точки Н, «відрізок 7-8 (23,82)», «відрізок 7-8 (23,82)», відрізок 8-9 (9,97)», «відрізок 10-11 (7,37)»; від точки Г до точки Д «відрізок 10-11 (7,37)»; від точки Д до точки А, «відрізок 11-12 (30,60).

У касаційній скарзі Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог і задоволення зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 вересня 1996 року № 34/40 передано ОСОБА_8 безкоштовно у приватну власність присадибну земельну ділянку розміром 0,025 га по АДРЕСА_3 та 0,05 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 16 лютого 2001 року ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0478 га по АДРЕСА_1, на підставі якого останній видано державний акт на право власності на землю від 07 липня 2001 року.

За договором купівлі-продажу від 16 травня 2008, укладеним між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, позивач придбав у ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,0478 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до акта встановлення та погодження меж землекористування від 06 листопада 1999 року площу і межі земельної ділянки ОСОБА_8 погоджено із суміжними землекористувачами - ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11

З кадастрового плану земельної ділянки станом на 2001 рік вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_8 межує із земельною ділянкою ОСОБА_10 від точок «Б» до «В», із земельною ділянкою ОСОБА_11 від точок «В» до «Г», із земельною ділянкою ОСОБА_7 від точок «Д» до «А».

Згідно з рішенням виконавчого комітету Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 червня 1997 року № 22/133, передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_7 присадибну земельну ділянку розміром 0,14 га по АДРЕСА_2.

Рішенням Горенської сільської ради від 31 березня 2011 року ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1928 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

З листа Державного агентства земельних ресурсів України від 03 вересня 2014 року № Л-1384/0-2893/6-14, вбачається що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, інформацію про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5, площею 0,1928 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_2 внесено до Державного земельного кадастру на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зазначена земельна ділянка із суміжними земельними ділянками не перетинається, а межує із земельними ділянками з кадастровими номерами: НОМЕР_4, НОМЕР_3, НОМЕР_2, НОМЕР_1.

Відповідно до листа Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області вбачається що в результаті формування Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5 передбачено відкриття поземельної книги та її формування, в результаті чого було з'ясовано, що вказана поземельна книга буде містити помилкову інформацію про земельну ділянку, яку неможливо буде виправити в подальшій роботі.

Відповідно до листа ТОВ «Науково-виробничої фірми «Абрис» вих. № 453 від 03 червня 2013 року, управління Держкомзему у Києво-Святошинському району Київської області відмовило ОСОБА_6 у визначенні кадастрового номеру на підставі того, що ділянка останнього накладається на земельну ділянку ОСОБА_7

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок, зокрема, зобов'язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно зі ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Пунктом 7 Перехідних положень ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісних позовних вимог позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що права позивача ОСОБА_6, як власника земельної ділянки площею 0,0478 га, порушені рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 31 березня 2011 року, оскільки при винесені оспорюваного рішення, сільської радою не прийнято до уваги, що рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 16 лютого 2001 року «Про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0478 га по АДРЕСА_1», державний акт на право власності на землю від 07 липня 2001 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16 травня 2008 року є чинними та не скасовані. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 не надано належних та допустимих доказів в підтвердження факту наявності порушення його права та законних інтересів, не доведено факту протиправної поведінки відповідача за зустрічним позовом.

Також судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України враховано, що рішенням колегії судів судової палати у цивільних справах Київської області від 23 листопада 2010 року було встановлено, що права ОСОБА_7 під час набуття ОСОБА_8 у власність спірної земельної ділянки не порушено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2015 року і ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко