справа № 732/723/17
провадження № 2/732/319/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року місто Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі : головуючого судді Березовського О.Д., секретаря Бруй І.В., Швачко О.В., Волошко А.А., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, діючи на підставі довіреності від 24.04.2017 року та в інтересах ОСОБА_1, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 434214,00 грн. а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

З позовної заяви виходить, що 15 липня 2015 року ОСОБА_1 було передано ОСОБА_3 112500,00 грн. та 12200,00 доларів США, що підтверджується відповідними розписками. Так, як зазначено в розписці від 15.07.2015 року, кошти в сумі 112500,00 грн. було ОСОБА_1 передано ОСОБА_3 в рахунок виготовлення ДОТ-3. Щодо коштів в сумі 12200,00 доларів США, то, як зазначено в розписці від 15.07.2015 року, вони складають 35% від загальної суми для виготовлення обладнання для виробництва паливних гранул.

Однак, в майбутньому, відповідні договори купівлі-продажу між сторонами укладено не було, як і не відбулася передача будь-якого майна.

Посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, аналізуючи правову природу відповідних розписок, та з огляду на те, що сторонами не було досягнуто домовленості ні щодо предмету договору, ні терміну укладення основного договору ( договору купівлі-продажу майна ), ні ціни договору, що є основними істотними умовами договору купівлі-продажу або попереднього договору купівлі-продажу майна, виходячи з положень частини першої статті 638 ЦК України, представник позивача ОСОБА_2 вважає, що між сторонами не було укладено ні договору купівлі-продажу ні попереднього договору купівлі-продажу майна, та у ОСОБА_3 на даний час відсутні будь-які правові підстави для отримання грошових коштів від ОСОБА_1, які той отримав згідно розписок, а тому відповідач має їх повернути відповідачу. Разом з тим, при усному спілкуванні з ОСОБА_3, останній відмовляється добровільно повернути безпідставно отримані кошти, а тому враховуючи вищевикладене представник позивача ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 434214 грн..

Ухвалою судді від 01 червня 2017 року відкрито провадження у зазначеній справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 у повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Підтвердив обставини, викладені в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог. Вказав, що він та його дружина ОСОБА_5 в 2014-2015 роках познайомились зі ОСОБА_6. Останній звернувся до його дружини з пропозицією організувати виробництво по переробці деревообробної продукції в паливні гранули. З цією метою ОСОБА_5 за власні кошти придбала обладнання, яке мала намір здати в оренду підприємству, яке б виготовляло і реалізовувало паливні гранули. Було створено ТОВ «Піногран», де він виступив одним із засновників, а очолив підприємство як генеральний директор ОСОБА_6. Після цього було знайдено та орендовано приміщення, замовлено проект та зроблено ремонтні роботи для підготовки приміщення. Безпосередньо з відповідачем він познайомився через ОСОБА_6. Вперше він з ОСОБА_3 зустрівся в орендованому приміщенні, де вибиралось місце для монтажу обладнання. Спочатку була ідея щодо встановлення однієї лінії по виробництву паливних гранул. В послідуючому було прийнято рішення встановити дві окремі лінії. При цьому перша з ліній мала використовувати для переробки відходи 1 категорії ( тирса, шліфувальна пилюка ). Натомість друга з ліній мала використовувати для переробки відходи деревообробного виробництва, а саме деревні обрізки, обапіл, горбиль, обзел. ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_5 підписали договір на поставку першої лнії. При цьому ОСОБА_5 передала відповідачу готівкою грошові кошти в сумі 17500 доларів США та ОСОБА_3 власноручно написав при цьому відповідну розписку. Після цього від ОСОБА_3 йому надійшла пропозиція щодо здійснення попередньої оплати за обладнання для другої лінії, а саме здійснення попередньої оплати в розмірі 35 % за лінію та оплату в гривнях коштів для придбання «ДОТ-3» ( дробильного апарату ). Відповідні кошти передавав ОСОБА_3 вже безпосередньо він в конторі біля цеху в присутності ОСОБА_6. При цьому він передав ОСОБА_3 112500 грн. в рахунок виготовлення «ДОТ-3» та передав 12200 доларів США в якості попередньої оплати за обладнання для другої лінії. Гроші як в гривнях, так і в доларах США передавались безпосередньо ОСОБА_3 готівкою і останній написав 15.07.2015 року відповідні розписки. В послідуючому ОСОБА_3 став порушувати строки поставки обладнання для встановлення першої лінії. Лише в кінці вересня 2015 року двома частинами завезли обладнання та приїхала бригада на чолі зі ОСОБА_7. Відповідач на монтажі першої лінії жодного разу присутній не був. ОСОБА_7 натомість тоді сказав, що на початку 2015 року ОСОБА_3 попав на гроші при монтажі іншої лінії. Після завершення збору лінії приступили до пусконалагоджувальних робіт та лінію було запущено лише в листопаді 2015 року. За умовами договору при здійсненні пусконалагоджувальних робіт лінія мала пропрацювати 4 години, але цього не відбулось. В послідуючому на протязі зими 2015-2016 років лінія постійно ламалась через неможливість її експлуатації. Коли ж зрозуміли, що лінію неможливо експлуатувати було запрошено іншого постачальника ОСОБА_8 у якого було придбано ОСОБА_5 за власні кошти теплогенератор та гранулятор. Як зясувалось, і на це вказав ОСОБА_8, встановлені на лінії теплогенератор та гранулятор не відповідають своєму призначенню і зібрані кустарно, а гранулятор не являється гранулятором ОТ1,5 і це був гранулятор зібраний з гранулятора ОД1, який відповідач сам переробив. Після цього було написано заяву в поліцію з приводу шахрайства з боку ОСОБА_3. Останнього та ОСОБА_6 викликали в поліцію, після чого відповідач погодився підписати договір про те, що забере поставлені за договором гранулятор і теплообмінник. Після підписання вказаного договору ОСОБА_3 це обладнання не забрав та став уникати зустрічей, на телефонні дзвінки не відповідав. Він та ОСОБА_3 зустрілись у квітні 2017 року, але відповідач запропонував проценти по договору, а не повернути суму боргу. Створене ТОВ «Піногран» працювати не змогло. ОСОБА_5 продала лінію з тими агрегатами, які вона придбала у ОСОБА_8. Гранулятор та теплообмінник, які мав забрати ОСОБА_3, так і залишились там на місці. Звертає увагу, що першу лінію придбавала ОСОБА_5. Він же безпосередньо сплачував кошти за обладнання для другої лінії, але за наданими суду розписками він від відповідача нічого не отримав. Сам же ОСОБА_3 сказав, що розрахується з ним по розпискам лише після того як продасть обладнання ОСОБА_5. Дробильний апарат «ДОТ-3» він ніколи не бачив, його йому не показували і він від відповідача цей апарат не отримував.

Представник позивача ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі відповідної довіреності від 24.04.2017 року, у судовому засіданні у повному обсязі підтримав заявлені ним в інтересах позивача позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Підтверджує обставини, викладені в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог. Вказав, що факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 коштів підтверджується оригіналами двох розписок. Перша розписка була складена на суму 112500 грн., а друга розписка підтверджує факт передачі позивачем відповідачу коштів на суму 12200 доларів США. Натомість між сторонами жодних договорів укладено не було і кошти отримані відповідачем безпідставно, оскільки обґрунтованою підставою отримання коштів являється договір або ж інший правочин. Виходячи з обставин, викладених в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача ОСОБА_2, звертає увагу на те, що сторонами не досягнуто домовленостей щодо основних умов договору купівлі-продажу. У відповідача відсутня будь-яка правова підстава для отримання грошей і вони підлягають поверненню. Факт отримання грошей відповідачем підтверджується, доказів поставки обладнання немає. Існуючі розписки не можуть свідчити про наявність між сторонами договірних правовідносин та невиконання відповідачем договірних зобовязань. Щодо неправомірних дій відповідача писалась заява до правоохоронних органів. Отже, є розписки, але договірних відносин не було, гроші позивач передав, а відповідач їх отримав. Натомість будь-який товар не передано і отримані безпідставно кошти відповідачем не повернуто.

Представник відповідача ОСОБА_4, який представляє інтереси позивача на підставі договору про надання правової допомоги від 30.06.2017 року № 81р та ордеру від 30.06.2017 року серії ЧН № 004038, в судовому засіданні предявлений позов не визнав у повному обсязі та заперечував з приводу його задоволення. За домовленістю з відповідачем його представник ОСОБА_4 першим дав пояснення по суті заявлених позовних вимог та вказав, що дійсно між позивачем та відповідачем у 2015 році була домовленість щодо виготовлення і монтажу обладнання, яке в цілому становило собою цех по виготовленню твердих паливних гранул. Підтверджує, що ОСОБА_3 отримував попередню оплату приблизно в тих сумах, які зазначені в розписках. Однак у цей же час було укладено договір, складено специфікацію та в послідуючому акт щодо виготовлення і монтажу обладнання, де зазначено перелік обладнання переданого по договору. Натомість остаточного розрахунку між сторонами здійснено не було. На пропозицію чи вимогу позивача в договір була внесена його дружина ОСОБА_5, яка була присутня при перемовинах, а також коли здійснювалась передача грошей. Разом з тим, під час виконання вказаних робіт фактично як замовник виступав саме позивач. Саме ОСОБА_1 вказував на приміщення де мало бути встановлено обладнання і де воно в послідуючому було встановлено. Товариш чи партнер позивача ОСОБА_6 підписав акт прийому-передачі обладнання по договору. Відповідне обладнання було змонтовано 18.10.2015 року, проведено пусконалагоджувальні роботи. Відповідач і обслуговував це обладнання, але там зараз вже інший власник. Натомість перші претензії від ОСОБА_1 надійшли відповідачу у квітні 2017 року. Зясувалось, що позивач продав обладнання і там зараз новий власник та обладнання продовжує працювати. Щодо наданих суду двох розписок від 15.07.2015 року, то відповідач каже, що почерк схожий на його, але за даними ОСОБА_3 цих розписок не має бути, оскільки вони мали бути знищені при передачі обладнання. З огляду на викладене, вважає вимоги ОСОБА_1 безпідставними.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні предявлений позов не визнав у повному обсязі та заперечував з приводу його задоволення. Підтримав пояснення свого представника ОСОБА_4, надані останнім в судовому засіданні, та вказав, що все було саме так як пояснив його представник. Стверджує, що надані суду розписки знищувались при ньому. ОСОБА_1 подзвонив йому у квітні 2017 року і сказав віддати гроші по цим розпискам. Щодо дробильного апарату «ДОТ-3», то це дробилка деревини, яку фактично мав поставити його батько, але гроші за неї у позивача взяв саме він та в послідуючому передав їх батьку. «ДОТ-3» був виготовлений, його відправили, підключили і все працювало. Документів на поставку «ДОТ-3» немає, бо її привозив батько. Стверджує, що гроші давав ОСОБА_1 і саме він вказував місце де все мало бути встановлено. Матеріали для виготовлення обладнання він купував за свої кошти. Особисто він мав взаємовідносини з ОСОБА_1, а підписи ставила його дружина на договорах і він сприймав їх як подружжя. ОСОБА_1 разом зі ОСОБА_6 створили фірму «Піногран». По факт передачі обладнання було складено відповідний акт. Зараз йому відомо, що новий власник придбав це обладнання. Підтверджує факт написання ним відповідних розписок, почерк і підписи в розписках схожі на його, але йому не зрозуміло звідки взялись ці розписки, так як ОСОБА_1 запевняв його, що він їх знищив після поставки всього обладнання. Наполягає на тому, що взаємовідносини між ним та ОСОБА_1 відбувались щодо поставки обладнання і це була одна лінія, яка працювала як на тирсі, так і на обаполі. Заперечує взаємовідносини між ним та позивачем стосовно другої лінії. Надані суду розписки писались ним для продовження роботи по лінії за договором, укладеним між ним та ОСОБА_5. Мова завжди йшла про одну лінію і в судовому засіданні доведено, що ця лінія існує і працює. Щодо передплати за договором, то було обумовлено, що він отримує 50 % оплати після підписання договору і десь через тиждень по розписці він отримав 12200 доларів США, залишок суми після відвантаження він отримав від ОСОБА_1 готівкою. З огляду на те, що вони спізнились зі строками поставки, то зависла сума боргу за договором в розмірі 15 % і так це питання і не вирішилось. Щодо невідповідності дати укладення договору 05.06.2015 року та дати написання розписки 15.07.2015 року, то можливо в договорі описка в даті, так як дату він не перевіряв, а ОСОБА_1 робив у договорі відповідні коригування.

Суд, зясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення учасників судового засідання по суті спору, допитавши свідків, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З дослідженого в судовому засіданні договору від 05.06.2015 року встановлено, що він укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 ( далі «Виконавець» ) та ОСОБА_5 ( далі «Замовник» ). За умовами договору виконавець продає обладнання для грануляції та сушки біомаси ( повний перелік обладнання в доповненні до договору ( специфікації ) ), а замовник оплачує обладнання. Строк виконання поставки обладнання 60 робочих днів з дня попередньої оплати, згідно умовам даного договору. Вартість обладнання по договору складає 730000 грн.. Оплата замовником обладнання здійснюється шляхом попередньої оплати 50 % - 365000 грн., шляхом оплати готівкою протягом 5-ти банківських днів після підписання сторонами даного договору. Залишок суми виплачується двома платежами : перший 35 % - 255500 грн. сплачується по факту відвантаження обладнання на автотранспорт замовника, другий 15 % - 109500 грн. після монтажу обладнання та пусконалагоджувальних робіт ( а.с. 30 ).

Доповненням № 1 до договору № 21/05 від 05.06.2015 року являється специфікація з переліком обладнання сушки АВМ 0,65 та обладнання грануляції ОГМ-1,5 ( а.с. 31 ).

З копії розписки від 05.06.2015 року встановлено, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 17500 доларів США для виконання платежів по договору № 21/05 від 05.06.2015 року, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( а.с. 82 ).

Згідно акту № 1 від 18.10.2015 року прийому передачі обладнання по договору поставки № 21/05 від 05.06.2015 року ФОП ОСОБА_3 передав, а уповноважений представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 прийняв обладнання для грануляції і сушки біомаси згідно переліку, яка зі слів постачальника відповідає специфікації до договору № 21/05 від 05.06.2015 року ( а.с. 32-33, 83-84 ).

19.10.2015 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було укладено додаткову угоду до договору № 21/05 від 05.06.2015 року щодо продажу обладнання для грануляції та сушки біомаси. За умовами додаткової угоди оплата замовником за обладання проведена на умовах попередньої оплати 50 % - 365000 грн. і 35 % - 255500 грн. по факту відвантаження обладнання на автотранспорт замовника. Розрахунки по факту поставки обладнання в сумі 620500 грн. на транспорт замовника проведені повністю. Сторони одне до одного фінансових претензій не мають ( а.с. 85 ).

20 жовтня 2015 року між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір № 20/10 про пусконалагоджувальні роботи обладнання для грануляції та сушки біомаси за яким відповідач взяв на себе зобовязання по пуску і наладці обладнання для грануляції та сушки біомаси, яке виконавець поставив замовнику згідно з умовами договору № 21/05 від 05.06.2015 року ( а.с. 81 ).

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що взаємовідносини з приводу продажу обладнання для грануляції та сушки біомаси були оформлені саме між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3. Факт передачі коштів в якості попередньої оплати за умовами договору від ОСОБА_5 відповідачу підтверджується копією відповідної розписки, яка датована датою укладення договору, а саме 05.06.2015 року, факт прийому передачі обладнання підтверджується відповідним актом прийому передачі від 18.10.2015 року, факт проведення повного розрахунку за поставку обладнання підтверджується додатковою угодою, укладеною 19.10.2015 року між сторонами договору. В послідуючому між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір від 20.10.2015 року про пусконалагоджувальні роботи. Зазначене вказує на те, що між сторонами договору ОСОБА_5 та ОСОБА_3 належним чином документально оформлювались взаємовідносини по укладеному між ними договору.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, який являється чоловіком рідної сестри відповідача, та його компаньйоном, який має долю у спільному з ОСОБА_3 бізнесі, показав, що позивач хотів поставити лінію по сушці і переробці тирси в паливні гранули. Останній дав грошей і ОСОБА_3 в його присутності написав розписку на суму 12200 доларів США. Після цього вони стали комплектувати ОСОБА_1 обладнання. Вони склали сушку, частково купили нове обладнання. Обладнання вони відправили і його монтаж здійснював ОСОБА_11. Після монтажу він з ОСОБА_3 запустили лінію і поїхали. Додав, що пізніше вони ще частково доставляли обладнання, а саме охолоджувальну колонку і транспортер. Після цього вони знову запустили лінію і на цьому все. Пізніше ОСОБА_6 привозив їм запчастини для ремонту по гарантії. Весною 2017 року ОСОБА_1 заявив їм, що вони поставили обладнання, яке погано працює, а тому винні йому, через те, що він не заробив грошей. У кінці квітня 2017 року при особистій зустрічі ОСОБА_1 сказав, що вони поставили йому неякісне обладнання, яке погано працювало, а тому він був вимушений продати завод і йому не вистачило 500000 грн. і вони повинні повернути йому ці гроші. Натомість він знає, що це обладнання працює і на даний час. За договором, який укладався в офісі ОСОБА_1, який, як він зробив висновок, був там головний та директор, вартість обладнання становила 700000 грн.. Порядок оплати 85 % зразу, а решту 15 % після запуску заводу. Підтверджує, що вони поставили обладнання з запізненням, десь в середині осені ( вересень-жовтень ) 2015 року. Стверджує, що гроші в сумі 12200 доларів США передавались зразу після підписання договору. Другу розписку ОСОБА_3 писав вдома у ОСОБА_1 і ці гроші він брав не для себе, а для свого батька, який мав поставити дробильний апарат ОСОБА_1 і там фігурувала сума десь близько 100000 грн.. Інших грошей по договору не бралось. Наполягає на тому, що «ДОТ-3» було поставлено позивачу, бо коли вони запускали завод, то він вже був, але вони до цього дробильного апарату відношення не мають. Підтверджує той факт, що замовник в послідуючому частково зняв обладнання, яке вони поставили, а саме зняв пічку, гранулятор, транспортер. ОСОБА_1 сказав вернути їм гроші, бо він поставив собі нове обладнання, а їхнє вони мали забрати, так як воно погано працювало. Вони пообіцяли вернути гроші ОСОБА_1 після того як продали б це обладнання.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показав, що у 2015 році він співпрацював з ОСОБА_3 з приводу обладнання, яке той виготовляв. Ним та його бригадою десь у вересні жовтні 2015 року здійснювався монтаж лінії по виробництву паливних гранул. Спочатку вони змонтували лінію сушки, а десь через 14 днів було поставлено ОСОБА_3 додаткове обладнання лінії брекетування, яке він теж в послідуючому змонтував. Договір на монтаж лінії укладався між ним та ОСОБА_5. Розрахунок за виконані роботи з ним проводив ОСОБА_1. Щодо взаємовідносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 йому нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 показав, що ОСОБА_1 у травні 2015 року запросив його на роботу начальником виробництва паливних гранул в ТОВ «Піногран». З травня 2015 року він з робітниками готував приміщення для установки обладнання. ОСОБА_3 вперше він побачив на початку літа 2015 року, коли той приїздив та розмічав місце де буде стояти обладнання. Поставляли частини лінії в кілька етапів, так як обладнання було габаритне. Було здійснено монтаж обладнання і запустили лінію лише в жовтні 2015 року. Однак лінія технологічно не працювала, постійно щось ламалось і щось постійно там міняли. За два місяці на лінії було виготовлено паливних гранул не більше 20 тонн, а цей обєм мав робитись за два дні. Він був незадоволений такою роботою і потім звільнився. Вказав, що директором ТОВ «Піногран» був ОСОБА_6. Він також бачив там ОСОБА_5, але щодо її участі у бізнесі нічого сказати не може. Стверджує, що він бачив лише одну лінію, стосовно другої лінії, то вона була відсутня і для неї був лише підготовлений майданчик. Про другу лінію він чув лише на словах, але його робітники підготовлювали майданчик і у фундаменті робили дірки під неї. Що таке «ДОТ-3» він не знає і цього апарату на лінії він не бачив. Наполягає на тому, що встановлена лінія працювала лише на тирсі і обапол на ній не дробився.

З дослідженого в судовому засіданні оригіналу розписки від 15.07.2015 року встановлено, що ОСОБА_3 взяв кошти в сумі 12200 доларів США, що становить 35 % загальної суми для виготовлення обладнання для виробництва паливних гранул. Кошти були прийняті ним від фізичної особи ОСОБА_1 ( а.с. 46 ).

З оригіналу розписки від 15.07.2015 року встановлено, що ОСОБА_3 взяв у фізичної особи ОСОБА_1 112500 грн. в рахунок виготовлення «ДОТ-3» ( дробильного апарату ) ( а.с. 47 ).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача ОСОБА_2 вказує на те, що в майбутньому відповідні договори купівлі - продажу між сторонами укладено не було, як і не відбулася передача будь-якого майна, станом на сьогодні у відповідача відсутні будь-які правові підстави для отримання грошових коштів від позивача, які він отримав згідно розписок, а тому він має їх повернути ОСОБА_1, виходячи з положень ст. 1212 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України визначає загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Частина 1 ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобовязання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов : а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Зазначене чітко узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13.

В судовому засіданні встановлено, і даний факт підтвердили як позивач так і відповідач, що за наданими стороною позивача розписками від 15.07.2015 року ОСОБА_13 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 112500 грн. та в сумі 12200 доларів США. Щодо правових підстав отримання вказаних коштів, то в судовому засіданні позивач наполягав на тому, що передав кошти в сумі 112500 грн. для виготовлення «ДОТ-3» ( дробильного апарату ), а ОСОБА_3 вказав, що ці кошти він брав не для себе, а для передачі їх батьку, який і мав виготовити та поставити дане обладнання. Отримані відповідачем кошти в сумі 12200 доларів США ОСОБА_1 передавав ОСОБА_3 в якості попередньої оплати за виготовлення для нього обладнання для виробництва паливних гранул. Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що кошти в сумі 12200 доларів США являються попередньою оплатою за договором № 21/05 від 05.06.2015 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та стороною відповідача не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували даний факт. Попередня оплата за вищевказаним договором проводилась безпосередньо в день укладення договору і це підтверджується копією розписки від 05.06.2017 року. Взаємовідносини щодо проведення остаточного розрахунку по факту поставки обладнання між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підтверджені додатковою угодою, укладеною 19.10.2015 року. Документально в судовому засіданні підтверджено факт існування взаємовідносин саме між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на поставку обладнання для грануляції і сушки біомаси, поставка цього обладнання та його послідуючий монтаж.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти за відповідними розписками від 15.07.2015 року в сумі 112500 грн. та 12200 доларів США. Однак підстави на яких відповідач набув за рахунок позивача вказані кошти згодом відпали, оскільки «ДОТ-3» позивач не отримав і доказів поставки останньому цього обкладання як відповідачем, так і іншою собою суду не надано. Підстави отримання відповідачем коштів в сумі 12200 доларів США як попередньої оплати за поставку відповідачем саме ОСОБА_1 обладнання для виготовлення паливних гранул також згодом відпали, відповідний договір між сторонами не укладено, обладнання поставлено не було, а кошти відповідачем не повернуті. Існуючі розписки не можуть свідчити про наявність між сторонами договірних правовідносин та невиконання відповідачем договірних зобовязань.

З огляду на положення ст. 1212 ЦК України, яка передбачає обовязок особи повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено 4342 грн. 14 коп. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 11, 15-16, 177, 202, 205, 207, 509, 635, 638, 655-656, 1212 ЦК України, ст. ст. 3-4, 10-11, 60-61, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутого майна - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 434214 грн. ( чотириста тридцять чотири тисячі двісті чотирнадцять гривень ).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4342 грн. 14 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Д.Березовський