АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1/898/17 Головуючий 1 інст. - Шевченко С.В.
Справа № 6444/5143/16-ц
Категорія: майнові Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 січня 2017 року,

у с т а н о в и в:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

На обґрунтування позивач вказав, що є власником автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1. На підставі довіреності, нотаріально посвідченої 27 грудня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 3956, він уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на розпорядження, експлуатацію, користування, ремонт тощо даним транспортним засобом.

Довіреність була скасована 15 січня 2014 року, однак автомобіль йому повернуто не було.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору купівлі-продажу автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1, відмовлено.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання протиправними та неправомірними дій щодо повернення автомобіля власнику відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 жовтня 2014 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2014 року скасовано. Позов задоволено. ОСОБА_5 зобовязано повернути йому даний транспортний засіб.

В січні 2015 року він дізнався, що його автомобілем заволоділа невідома особа незаконним шляхом, у звязку з чим він звернувся до правоохоронних органів. За фактом шахрайських дій за його заявою від 13 січня 2015 року внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань.

Під час кримінального провадження № 0000011, порушеного за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України, встановлено та підтверджується висновком експерта від 18 серпня 2015 року № 329, що підпис від імені ОСОБА_1 в рядку «ПІДПИС» довіреності НАА 003601 від 24 квітня 2014 року, що зареєстрована в реєстрі нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 2677, виконано не ним, а іншою особою.

Спірний транспортний засіб перереєстровано: 29 квітня 2014 року - на ОСОБА_7 на підставі довідки-рахунку № ВIА 385189; 27 травня 2014 року на ОСОБА_8 на підставі довідки-рахунку № ВIА 516061; 07 березня 2015 року на ОСОБА_9 на підставі довідки-рахунку № ВIА 991147; 10 червня 2015 року - на ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку № ААЕ 225865.

Посилаючись на незаконність вибуття із його власності спірного автомобіля на користь відповідача, ОСОБА_1 просив зобовязати ОСОБА_2 повернути йому як власнику автомобіль «Skoda Octavia», 2004 року випуску, двигун № АКL939274, шасі (кузов) № TMBDK01U04B009126, на підставі статті 388 ЦК України.

Відповідач в особі свого представника ОСОБА_10 позов не визнав, посилаючись на відсутність доказів щодо вибуття спірного транспортного засобу поза волею позивача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 січня 2017 року позов задоволено.

ОСОБА_2 зобовязано передати ОСОБА_1 автомобіль «Skoda Octavia», 2004 року випуску, двигун № АКL939274, шасі (кузов) № TMBDK01U04B009126.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 551 грн. 21 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що рішення ухвалено за відсутності доручення на імя ОСОБА_5 та заяви про його припинення; позивач в судовому засіданні визнав факт добровільної передачі транспортного засобу; заява, якою була припинена дія довіреності, в матеріалах справи відсутня

Позивач в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частини 1, 2 статті 386 ЦК України).

Спір виник з приводу користування та розпорядження автомобілем «Skoda Octavia», 2004 року випуску, двигун № АКL939274, шасі (кузов) № TMBDK01U04B009126, власником якого є ОСОБА_1 згідно з Довідкою-рахунком № KIM661674 (а. с. 19).

На підставі довіреності, нотаріально посвідченої 27 грудня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 3956, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на розпорядження, експлуатацію, користування, ремонт тощо даним транспортним засобом.

Довіреність була скасована 15 січня 2014 року, однак автомобіль позивачу повернуто не було.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2014 року,в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору купівлі-продажу автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1, відмовлено.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання протиправними та неправомірними дій щодо повернення автомобіля власнику відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 жовтня 2014 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2014 року скасовано. Позов задоволено. ОСОБА_5 зобовязано повернути даний транспортний засіб позивачу.

В січні 2015 року ОСОБА_1 дізнався, що його автомобілем заволоділа невідома особа незаконним шляхом, у звязку з чим він звернувся до правоохоронних органів. За фактом шахрайських дій за його заявою від 13 січня 2015 року внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань.

Під час кримінального провадження № 0000011, порушеного за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України, встановлено та підтверджується висновком експерта від 18 серпня 2015 року № 329, що підпис від імені ОСОБА_1 в рядку «ПІДПИС» довіреності НАА 003601 від 24 квітня 2014 року, що зареєстрована в реєстрі нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 2677, виконано не ним, а іншою особою.

Спірний транспортний засіб перереєстровано: 29 квітня 2014 року - на ОСОБА_7 на підставі довідки-рахунку № ВIА 385189; 27 травня 2014 року на ОСОБА_8 на підставі довідки-рахунку № ВIА 516061; 07 березня 2015 року на ОСОБА_9 на підставі довідки-рахунку № ВIА 991147; 10 червня 2015 року - на ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку № ААЕ 225865.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями частин 1, 3 статті 215, частини 1-2 статті 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Тобто відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Не може бути застосована норма частини 1 статті 216 цього Кодексу щодо повернення майна (реституції), переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України.

Відповідно до статей 387, 388 цього України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Саме така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-25цс12, від 10 червня 2015 року у справі № 348цс15, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України. Відповідно до частини 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується.

Даний позов предявлено особою, яка не була стороною правочинів щодо перереєстрації спірного транспортного засобу - автомобіля «Skoda Octavia», 2004 року випуску, двигун № АКL939274, шасі (кузов) № TMBDK01U04B009126.

Майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених цими статтями, тому що вони встановлюють спеціальні правила захисту такого права. Це випливає з того, що оскільки добросовісне набуття відповідно до статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, то наслідком угоди, вчиненої з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння, якщо для цього є передбачені законом підстави.

За правилами частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України).

За змістом положень статей 143, 144 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, і експертиза призначається ухвалою суду.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам розяснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен розяснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Матеріали справи свідчать, що згідно з Висновком експерта від 18 серпня 2015 року № 329, проведеної у кримінальному провадженні, підпис від імені ОСОБА_1 в рядку «ПІДПИС» довіреності НАА 003601 від 24 квітня 2014 року, що зареєстрована в реєстрі нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 2677, виконано не ним, а іншою особою.

Ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2017 року, від 10 серпня 2017 року було задоволено клопотання ОСОБА_10 представника ОСОБА_2 про призначення по справі почеркознавчої експертизи, проведення якої було доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. ОСОБА_11; клопотання судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. ОСОБА_11 ОСОБА_12 щодо надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи № 12374 було задоволено, від ОСОБА_1 відібрані зразки почерку.

В серпні 2017 року на адресу Апеляційного суду Харківської області надійшло повідомлення про неможливість надання висновку, оскільки вартість робіт по проведенню експертизи відповідачем не оплачена.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та зобовязання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 автомобіль «Skoda Octavia», 2004 року випуску, двигун № АКL939274, шасі (кузов) № TMBDK01U04B009126.

Справа розглянута в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги. В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що оригінал досліджуваного документа знаходяться у нього, а інші докази, що також мають значення для справи, - в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

ОСОБА_13