Справа № 639/2416/17
Провадження № 2/639/1366/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, в якому просили суд визнати за ними право спільної сумісної власності на дві безхозні частини домоволодіння розмірами 35/100 частин та 14/100 частин з належною частиною надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони проживають в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 Домоволодіння поділено на чотири частини.

ОСОБА_1 на праві власності належить 15/100 частин домоволодіння з належною частиною надвірних споруд, ОСОБА_2 на праві власності належить 36/100 частин спірного домоволодіння.

Інші дві частини домоволодіння розміром 35/100 частин та 14/100 частин вже більше п'ятнадцяти років є безхозними. Згідно квитанцій комунальних служб про оплату комунальних платежів, вони складаються на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Попередні господарі на території домоволодіння не з'являються більше п'ятнадцяти років, що підтверджується відповідними актами.

Позивачі зазначають, що вони більше десяти років намагаються тримати всю територію домоволодіння в належному стані, фактично користуються безхозними частинами домоволодіння. Але дані частини будинку починають псуватися, потребують капітального ремонту. Їх стан починає загрожувати надвірним спорудам позивачів, адже вони є сумісними.

Вищевикладені обставини вимусили позивачів звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивачів ОСОБА_3, який діє на підставі довіреностей, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 05.01.2075 року, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні у зв'язку з недоведеністю та надав письмові заперечення.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що у задоволені позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити, виходячи з наступного.

Як було встановлено в судовому засіданні, на підставі договору дарування від 13.09.2003 року ОСОБА_1 на праві власності належить 15/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1

Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. ( а.с. 4)

ОСОБА_2 на підставі договору дарування частин житлових будинків від 03.07.2012 року на праві власності належить 36/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані в АДРЕСА_1

Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. ( а.с. 5)

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого від 24.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 на праві власності належить 35/100 частин житлового будинку з прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_6 на праві власності належить 14/100 частин вищезазначеного домоволодіння. ( а.с. 39-42)

Представник позивачів в судовому засіданні зазначив, що вищевказані частини житлового будинку на протязі п'ятнадцяти років є безхозними, в них ніхто не проживає. Позивачі увесь цей час намагаються тримати всю територію домоволодіння в належному стані, фактично користуються безхозними частинами домоволодіння, ремонтують їх, а отже, на думку представника, за ними може бути визнано право власності на спірні частини будинку в порядку набувальної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом ст.344 ЦК України визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним та володіння повинно бути безперервним протягом зазначених строків. Перебіг строку набувальної давності на нерухоме майно починається з моменту виникнення володіння.

Згідно п.п.9,11,14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК)). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335і344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змістуч.1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили, суду, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно проживають за адресою АДРЕСА_1. На території даного домоволодіння розташований будинок, який складається з трьох частин, в одній частині проживає ОСОБА_1, в двох інших частинах ніхто не проживає тривалий час. Дані частини потребують ремонту. Крім того, свідки зазначили, що на території домоволодіння знаходиться ще один окремо стоячий будинок, в якому проживає ОСОБА_2 Також свідки зазначили, що позивачі намагаються підтримувати увесь будинок у належному стані, ремонтували дах, шпаклювали спірну частину будинку, слідкували за порядком у дворі. При цьому, ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 у спірній частині будинку ніколи не проживали та нею не користувалися.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 10 ЦПК України)

Але, в супереч вищезазначених норм закону позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони добросовісно, відкрито володіли чужим майном, а також, що спірні частини будинку є безхазяйною річчю, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за недоведеністю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209-210, 212-215 ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 319, 344 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович