АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Скакун К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2016 року позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду. Посилався на те, що 27.10.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» було укладеного договір купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до умов якого відчужено квартиру за адресою: вул. Головна, 185/7 м. Чернівці. Зазначена квартира належала на праві спільної часткової власності позивачу та третій особі ОСОБА_2 по 1/2 частці у кожного. 12.02.2016 року спірна квартира ТОВ «Естейт Селлінг» була продана ОСОБА_3

Оспорюваний правочин від 27.10.2015 року було вчинено відповідачами в порушення умов Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, тому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.10.2015 року, яке знаходиться за адресою: вул.Головна, 185/7 м. Чернівці, що був укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» та був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 травня 2017 року позов задоволено частково.

Справа №725/5438/16 Провадження №22-ц/794/723/17 Категорія 20

Головуючий у 1-й інстанції Стоцька Л.А. Доповідач Лисак І.Н.

Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 27.10.2015 року, що був укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТзОВ «Естейт Селлінг», а саме в частині продажу 1/2 частки квартири №7, що по вул. Головній, 185 м. Чернівці, яка належала на праві власності ОСОБА_1

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати як незаконне та ухвалити нове про задоволення вимог. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини виникнення між сторонами зобовязань за споживчим кредитом, передача спірного майна в іпотеку та підстави звернення стягнення на спірну квартиру, отже набуття прав ПАТ КБ «Приватбанк» від імені власника на укладення оспорюваного правочину встановлені заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.11.2012 року, що в силу ч.3 ст.61 ЦПК доказуванню не підлягають та сторонами визнаються.

Позивач у якості підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним зазначає про те, що цей договір суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 постанови № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

За змістом положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні правові засади звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави визначені Законом України «Про іпотеку», зокрема ст.33, за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира передана в забезпечення кредиту в іноземній валюті, наданого на споживчі цілі, та використовувалася ОСОБА_1 як місце його постійного проживання. Загальна площа квартири складає 26,70 кв.м і не перевищує передбачений законом розмір.

Згідно п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме майно використовується як постійне місце проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Ст. 3 Закону передбачено, що зазначений закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Таким чином, на момент укладення 27.10.2015 року оспорюваного правочину дії ПАТ КБ «Приватбанк» по відчуженню іпотечного майна за споживчим кредитом без згоди власника (іпотекодавця) суперечили Закону, а тому він не відповідав вимогам ст.203 ЦК України, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на зазначену позивачем адресу, відмінну від предмету оспорюваного правочину, не підтверджують та не спростовують наявність у власності чи користуванні позивача іншого нежитлового майна, а лише є адресою для листування з його представником ОСОБА_5

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують відповідності висновків суду обставинам справи, через що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 травня 2017 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді : А.І. Владичан

ОСОБА_6