Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 30 березня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 30 тис. доларів США на строк до 29 березня 2010 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором ОСОБА_3 передала банку в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами, розташований по АДРЕСА_1

На підставі договору від 30 червня 2010 року ТОВ «Укрпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до відповідача за кредитним договором.

Посилаючись на те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим має заборгованість у розмірі 640 783 грн 29 коп., ПАТ «Дельта Банк» просило в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами, розташований по АДРЕСА_2 належний ОСОБА_3, та визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нього.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 24 травня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 30 березня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 тис. доларів США на поточні потреби строком на 36 місяців із кінцевим терміном повернення всієї суми кредиту до 29 березня 2010 року, з процентною ставкою 13,8 % річних та щомісячною сплатою у рахунок погашення кредиту 844, 44 доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором у цей же день між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за яким остання передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами, розташований по АДРЕСА_3

Пунктом 4.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному та частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки.

Згідно з договором від 30 червня 2010 року ТОВ «Укрпромбанк» передало на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за кредитним договором від 30 березня 2007 року, укладеним із відповідачкою.

У визначений кредитним договором строк позичальник грошові кошти не повернула, у зв'язку із чим станом на 31 липня 2015 року заборгованість склала 29 649,73 доларів США, що еквівалентно 640 783 грн 29 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту - 24 134,48 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 5 515,25 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки датою повернення кредиту у повному обсязі є 29 березня 2010 року, а тому саме з цієї дати з огляду на нездійснення відповідачем повного і остаточного розрахунку, для позивача почався перебіг трирічного строку загальної позовної давності, який закінчився 29 березня 2013 року. Відповідно, звернутися до суду за захистом свого порушеного права позивач мав не пізніше 30 березня 2013 року як за основною, так і за додатковою вимогою. До суду ПАТ «Дельта Банк» звернулося лише у вересні 2015 року, пропустивши таким чином строк позовної давності. За таких обставин, позивач втратив право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно, й право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та зазначив, що відповідач звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, строк якої пропущено позивачем, а тому підлягає застосуванню положення ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Згідно з п. 7.3 строк дії кредитного договору, укладеного 30 березня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3, - до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, кінцевий строк повернення кредиту до 29 березня 2010 року.

Судом установлено, що згідно з розрахунком, наданим банком, із 01 липня 2010 року жодних платежів за кредитним договором не проведено.

Статтями 256, 257, 259 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки і може бути збільшена за домовленістю сторін.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої зроблено у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, суди відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку (ст. 212 ЦПК України), дійшли вірного висновку про те, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, про застосування якого заявила сторона відповідача у січні 2016 року (а. с. 63-64), і не надано доказів поважності причин його пропуску.

Вказаним обставинам та наданим сторонами доказам судами надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено у мотивувальній частині оскаржуваних заявником судових рішень.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків судів не спростовують.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик