Справа № 315/349/17
Номер провадження № 2/315/159/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Романько О.О.,

за участю секретаря: Притули Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гуляйпільської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Гуляйпільської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому вказав, що в січні 2017 року ним було успадковано 5/6 частини житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями і спорудами у АДРЕСА_2, які він отримав у спадщину за заповітом після померлої гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8. 1/6 частину будинку, яка складається із однієї житлової кімнати та прибудованої веранди належать гр. ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9. Як вказав позивач, на даний час цю частину будинку в порядку спадкування ніхто не прийняв. Зазначив, що в цьому будинку проживала сім'я із трьох осіб: чоловіка - ОСОБА_3, дружини - ОСОБА_2 та їхньої доньки - ОСОБА_4. Подружня пара розійшлася, відповідно до рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29.03.1962 р., їхнє майно було розподілене порівну (по 1/2 частині) і вказаний житловий будинок було перебудовано на два окремі входи. Донька ОСОБА_5 проживала з матір'ю у своїй частині будинку. Після смерті ОСОБА_3 колишня дружина та донька почали користуватися всією площею будинку. Донька ОСОБА_5 після смерті батька, скориставшись правом на спадщину за законом, оформила на себе одну житлову кімнату. У 2001 році від хвороби померла донька ОСОБА_5. У квітні 2002 року ОСОБА_7 оформила на себе за законом спадщину від померлої доньки та стала власницею 5/6 частини житлового будинку та продовжувала користуватися всіма кімнатами та прибудовами житлового будинку.

Як вказав далі в позові позивач, стосовно 1/6 частини будинку, яку не змогла успадкувати донька ОСОБА_5 та її мати ОСОБА_7, йому стало відомо вже перед смертю ОСОБА_7, яка розповіла, що у ОСОБА_3 є позашлюбний син, який має право на цю частку майна. З моменту смерті ОСОБА_3 і до прийняття ним спадщини від ОСОБА_7 на 1/6 частину будинку так ніхто і не заявив. Хто є сином ОСОБА_3 йому не відомо. З моменту смерті спадкодавця (листопада 2014 року) він також став добросовісно та відкрито володіти 1/6 частиною домоволодіння АДРЕСА_2, доглядає за всім домоволодінням, підтримує його в належному стані, сплачує відповідні комунальні платежі Оскільки починаючи з січня 1995 року (більше 10 років) спадкодавець ОСОБА_2 фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалася чужим майном, а саме 1/6 частиною домоволодіння, яке належало ОСОБА_3, то він як її спадкоємець прохає визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_2.

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити з підстав наведених у позові (а.с. 123).

Представник відповідача в судове засідання не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду заяву про визнання позову та розгляду справи без їх участі (а.с. 63).

Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши здобуті докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.01.2017 року, виданого приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеного в заповіті (а.с. 37) майна ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8, а саме на 5/6 частин житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці Гуляйпільської міської ради Запорізької області, що належали спадкодавцю на підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29 березня 1962 року у справі № 2-101 (а.с.8, 39), що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46589730 від 31.01.2017 р. (а.с. 9,40).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом власником 5/6 частини житлового будинок за адресою: АДРЕСА_2 є позивач, ОСОБА_1 (а.с. 10).

В технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_2, власником 1/6 частини вказаного будинку зазначений гр. ОСОБА_3, власником 5/6 частини - ОСОБА_1. Згідно характеристики домоволодіння складається з: А - житловий будинок; а - прибудова; а1 - прибудова; а' - ганок; а''- козирок; Б - сарай; Ж - погріб; В - вбиральня; Д - басейна; І - замощеня; № 1 - паркан; № 2 - ворота з хв.(а.с. 13-15).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Гуляйпільського району Запорізької області 10.10.1995 року встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 70 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № ІІ (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції в Запорізькій області від 28.11.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 86 років, про що складено відповідний актовий запис № 271 (а.с. 12).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. повідомлено, що нею спадкова справа після смерті гр. ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 не заводилася. Після смерті гр. ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 була заведена спадкова справа за № 121/2014 на підставі звернення до нотаріальної контори спадкоємця за заповітом гр. ОСОБА_1 від 10.12.2014 року, яка зареєстрована за № 325. Крім ОСОБА_1 інших спадкоємців передбачених ст. 1241 ЦК України немає (а.с. 31).

Згідно копії спадкової справи № 19 після ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_10, наданої Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом (а.с. 42-61), спадкоємицею спадкового майна, а саме: грошових вкладів, 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_2, яка в заяві вказала, що крім неї інших спадкоємців немає (а.с. 44-45).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 виданого 21.10.1954 р. Гуляйпільським районним ЗАГС зазначено, що її батьком є ОСОБА_3, матір'ю - ОСОБА_2 (а.с. 47).

Рішенням народного суду Гуляйпільського району Запорізької області від 29.03.1962 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна було проведено розподіл спільного нажитого майна подружжя та додатковим рішенням народного суду Гуляйпільського району Запорізької області від 07.02.1985 року визнано право власності за ОСОБА_2 на майно, яке виділене їй відповідно до рішення суду від 29.03.1962 року, а саме на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с 72-73). Судом також була оглянута вказана справа в оригіналі з архіву суду.

Відповідно до довідки характеристики виданої 27.03.1996 р. № 177 МП «Імпульс» за ОСОБА_3 рахується 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_2, за ОСОБА_2 - 3/5 частини (а.с.103).

Згідно копії спадкової справи № 36/95 після ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9, наданої Гуляйпільською державною нотаріальною конторою Запорізької області (а.с. 74-94), з заявами про прийняття спадщини звернулися діти померлого: син від першого шлюбу ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 за заповітом та дочка від другого шлюбу - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкаючи за адресою: АДРЕСА_2 за законом. Відповідно до заповіту від 30.08.1994 року за вказаною спадковою справою ОСОБА_3 заповідав 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 синові ОСОБА_10.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.1995 року донька ОСОБА_4 успадкувала після смерті батька 1/2 долю компенсаційної валюти в сумі 600 дойчмарок в «Проинвестбанкі» м. Запоріжжя (а.с. 89). В цьому ж свідоцтві зазначено, що на другу половину валюти свідоцтво про право на спадщину за законом не видане. При цьому, 29.07.1996 року на таку ж частину спадкового майна (600 німецьких марок) отримав свідоцтво про право на спадщину за законом син померлого ОСОБА_10 (а.с. 94).

Також, в зазначеній спадковій справі міститься свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.04.1996 року, відповідно до якого донька померлого ОСОБА_4 успадкувала 1/3 долю з 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, який належав спадкодавцю на підставі рішення суду від 29.03.1963 року. На 1/6 частину долю вказаного спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалося (а. с. 90).

Своє право власності ОСОБА_4 зареєструвала у встановлено порядку, що підтверджується реєстраційним посвідченням Пологівського бюро технічної інвентаризації від 25.10.1996 року, книга № 30, реєстраційний № 5633 (а.с.61).

Причини, які перешкодили ОСОБА_10 отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/6 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 під час судового засідання з'ясувати не виявилося за можливе.

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть сформованого 01.06.2017 р. встановлено, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_11 у віці 63 роки в м. Донецьку Ленінському районі (а.с. 119-120).

Згідно наданої на запит суду відповіді Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру встановлено, що спадкова справа № 215/2013 після померлого заведена в П'ятій Донецькій державній нотаріальній конторі, яка на теперішній час знаходиться на непідконтрольній державі території (а.с. 121-122).

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд виходить з такого.

Ураховуючи положення статей 335 та 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду ( ст. 214 ЦПК України).

Зі змісту ст. 344 ЦК України вбачається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

В пунктах 9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав зазначено таке.

Зокрема в п. 9 передбачено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК).

Відповідно до п. 13 цієї постанови Пленуму можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Також, в п. 11 вказаної постанови Пленуму зазначено, що ураховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Спадкодавець відкрито володіла спірною 1/6 частиною будинку 1996 року, її спадкоємець ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду 27.03.2017 року, тому строк з 01.01.2001 року загалом складає понад 10 років тобто, звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю узгоджується з приписами пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України.

В пункті 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що виходячи зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Отже, в судовому засіданні було встановлено, що власником 5/6 частини житлового будинку АДРЕСА_2 була ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8, правонаступником за заповітом якої є позивач - ОСОБА_1. На 1/6 частину померла не претендувала, але більше 10 років володіла і користувалася спірною частиною житлового будинку вказаного житлового, так як правонаступників не встановлено. Відповідач позовні вимоги позивача визнав повністю та не заперечували щодо їх задоволення, зустрічних вимог не заявляли. Визнання відповідачем позову в порядку ст. 174 ЦПК України не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. ст. 3-4, 10, 11, 57-64, 88, 157-158, 174, 212-215, 218, 222-223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гуляйпільської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженцем м. Гуляйполе Запорізької області, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області від 12 серпня 1997 року, право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_2.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Запорізької області через Гуляйпільський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. О. Романько