Справа № 303/6416/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Позовну вимогу обґрунтовував тим, що 23 серпня 2016 року, він отримав довідку з БТІ та ЕО за № 2695, де було зазначено, що будинковолодіння №10 по вул. Гвардійській в м. Мукачево належить: ОСОБА_3 - 2/3 частини ОСОБА_1 б/б 1/3 частини. Відповідно до інформаційної довідки з БТІ від 2015 року, вищевказане будинковолодіння зареєстровано за ОСОБА_5 - 1/3 частина, ОСОБА_6 б/б - 1/3 частина, ОСОБА_3 - 1/3 частина. Як стало пізніше відомо, 19 лютого 2016 року, приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті тітки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 31 березня 2008 року. Він ОСОБА_1 народився і по сьогоднішній час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, і зареєстрований за даною адресою з 13 вересня 1978 року. А про те, що ОСОБА_5 - померла 31 березня 2008 року, він дізнався тільки зі свідоцтва про право на спадщину за законом. У свою чергу відповідач ОСОБА_3 ніколи не проживала та не була зареєстрована у вищевказаному будинковолодінні, а натомість зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 і в утриманні майна не здійснює жодних дій. У будинку №10 по вул. Гвардійській в м. Мукачево проживає він та його діти, ним зроблені прибудови, до чого відповідач не має жодного відношення. Факт оформлення відповідачем спадкових прав після смерті ОСОБА_5, дізнався тільки у 2016 році. Так, відповідач ОСОБА_3 одноосібно оформила спадкові права, що є незаконним, оскільки право на частку нерухомого майна, має і він. На підставі вищенаведеного просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого 19 лютого 2016 року ОСОБА_3 на 1/3 спадкового майна в будинковолодінні №10 по вул. Гвардійська в м. Мукачево.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 лютого 2017 року в задоволенні позову, відмовлено.

На дане рішення представник позивача - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на незаконність оформлення ОСОБА_3 спадкових прав. Також вказує на розбіжності в прізвищах спадкодавця.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Тобто, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане чи оспорене субєктивне право. У разі ж відсутності порушення, невизнання чи оспорення права позивача, суд відмовляє в такому позову незалежно від його обґрунтованості.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії Довідки КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» будинок №10, який розташований по вулиці Гвардійська в місті Мукачево належить на праві власності - ОСОБА_3 - 2/3 частки, та ОСОБА_6 б/б - 1/3 частка (а.с.7).

З копії Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, та зареєстрованого в реєстрі за №72, вбачається, що спадкоємицею ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 31 березня 2008 року є її племінниця - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, і спадщина на яку видане дане свідоцтво складається з 1/3 частки домоволодіння під №10 по вул. Гвардійська в м. Мукачево (а.с.11).

Інша 1/3 частини спірного будинку належить ОСОБА_3 на підставі Договору дарування частини житлового будинку від 04 грудня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського МНО ОСОБА_8 в реєстрі № 2855 (а.с.8, 94).

Позивач є також племінником померлою та наразі оспорює вищезазначене свідоцтво про право на спадщину, посилаючись на те, що воно порушує його спадкові права.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як розяснено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі по тексту Постанова Пленуму) іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 спадщину за померлою не прийняв, оскільки не подавав відповідної заяви до нотаріуса та не проживав на момент смерті зі спадкодавцем.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним посилання представника апелянта на те, що він постійно проживав у спадковому будинку, так-як підставною для прийняття спадщини є проживання зі спадкодавцем на момент смерті (ч.3 ст.1268 ЦК України), а не у спадковому майні.

З матеріалів справи слідує, що спадкодавець на момент смерті постійно проживала у Чеській Республіці, а тому, проживання позивача у спірному будинку не свідчить про прийняття ним спадщини.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 спадщину за померлою тіткою не прийняв, то в нього відсутні жодні майнові права щодо спірного житлового будинку і оспорюване свідоцтво про право на спадщину не порушує його жодних прав, а тому, суд вірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують даного висновку суду першої інстанції. Всі посилання апелянта на незаконність оформлення ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину та на наявність певних розбіжностей у прізвищі спадкодавця не беруться до уваги колегією суддів зважаючи на встановлення факту відсутності порушення прав позивача оспорюваних ним свідоцтвом про право на спадщину.

За таких обставин, відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Зважуючи на викладені обставини та керуючись вимогами норм статей 15, 1268, 1301 ЦК України, та статей 3, 303, 307, 308, 313, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 лютого 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання законної сили.

Суддя-доповідач

Судді