Єдиний унікальний номер №1303/298/2012
Провадження № 6/440/38/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Шендрікова Г. О.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

без участі представника ВДВС ОСОБА_2

вивчивши матеріали подання старшого державного виконавця Буського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

в с т а н о в и в:

Старший державний виконавець Буського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 звернувся до суду з даним поданням, мотивуючи тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 32490030 з виконання виконавчого листа № 1303/298/2012, від 25.04.2012 року Буського районного суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі розміром по 500 гривень на кожну дитину із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2012 року і до досягнення повноліття. Заборгованість по аліментах станом на 07.09.2017 року становить 8000 грн. Оскільки ОСОБА_7 ухиляється від сплати боргу, просить тимчасово обмежити останнього у праві виїзду за межі України, до виконання своїх зобовязань.

Державний виконавець Зробок Р.В. в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причин своєї неявки суд не повідомив, заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Вивчивши та дослідивши матеріали подання, суд приходить до переконання, що останнє задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено що у Буському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває на виконанні вище зазначене виконавче провадження.

Постановою старшого державного виконавця від 08.05.2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про виконання вище згаданого виконавчого листа.

Виконавцем скеровано запити в реєструючи органи для встановлення майнового стану боржника. Згідно відповідей відділу Держземагенства у Буському районі, Буськоко районного центру зайнятості, Державної інспекції сільського господарства в Львівській області майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

03.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Та скеровано на виконання в органи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна встановлено, що на все рухоме майно боржника накладено арешт.

З матеріалів подання вбачається, що 02.06.2015 року при виїзді за адресою вказаному у виконавчому листі боржник за вказаною адресою не проживає тривалий час, а переїхав жити у Російську Федерацію на постійне місце проживання.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вирішення судами питання обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному статтею 377-1 ЦПК України та подання державного виконавця на підставі пункту 18 статті 11 Закону «Про виконавче провадження» у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього Закону, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Частиною другою ст.6 цього Закону передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Під поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції не надав суду жодних доказів того,

що ОСОБА_3 ухилявся від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Сам факт наявності відкритого протягом тривалого часу виконавчого провадження не свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Окрім цього, з представлених суду документів не вбачається, що з моменту відкриття виконавчого провадження 08.05.2012 року до вересня 2017 року державним виконавцем вчинялися будь-які виконавчі дії, спрямовані на виконання судового рішення. Усі наявні у справі запити державного виконавця щодо майнового стану, тощо, здійснені у 2015 р., вихід державного виконавця за місцем проживання боржника здійснювався лише один раз 02.06. 2015 року, що стверджується відповідним актом.

Отже, за таких обставин відсутні підстави вважати, що боржник ОСОБА_3 знав про відкрите виконавче провадження і ухилявся від виконання обов"язку, покладеного на нього судовим рішенням.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: "Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною". При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З огляду на вищенаведене можна дійти висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника без встановлення факту ухилення від виконання зобов'язань не буде відповідати одному із критеріїв, визначених ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, за яких обмеження права на свободу пересування може бути виправдане.

В матеріалах подання не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували те, що боржник знав про відкрите виконавче провадження та ухилявся від зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. ст. 217, 209, 210, 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Закону України «Про виконавче провадження», суд -

у х в а л и в :

У задоволенні подання старшого державного виконавця Буського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний РНОКПП НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції в 5-ти денний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Шендрікова Г. О.