РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа Сєвєродонецька міська рада Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа Сєвєродонецька міська рада Луганської області, посилаючись на наступне.

21 листопада 2015 року померла мати заявника ОСОБА_3, яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: Україна, Луганська область, Словяносербський район, село Петровеньки, вулиця Гагаріна, будинок 17. На сьогоднішній день факт постійної реєстрації на день смерті матері заявника ОСОБА_4 за адресою: Луганська область, Словяносербський район, с. Петровеньки, вул. Гагаріна,17, підтверджується довідкою від 29.06.2016 року за №05/15-106, виданою відділом щодо забезпечення життєдіяльності с. Петровеньки та ін. адміністрації Словяносербського району Луганської народної республіки та на даній довідці є печатка невизнаних органів влади, тому нотаріус не приймає дану довідку. Також у заявника відсутня домова книга, яка б могла підтвердити даний факт, а також факт того, що спадкодавець проживала одна на час її смерті.

В судовому засіданні представник заявника вимоги по заяві підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені у заяві.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Сєвєродонецької міської ради Луганської області присутній не був, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що заявник ОСОБА_2 є його батьком. Мати заявника ОСОБА_4 постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою вона проживала сама, чоловіка, братів або сестер у неї станом на час смерті не було. У ОСОБА_4 є також донька, але вона проживає у Словяносербську. Приблизно за 2 тижні до смерті ОСОБА_4 її син, ОСОБА_2, забрав її жити з особою в м. Луганськ у звязку із дуже поганим станом здоровя.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що вона є дружиною іншого свідка ОСОБА_5, який є онуком померлої ОСОБА_4 Мати заявника ОСОБА_4 постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою вона проживала сама, чоловіка, братів або сестер у неї станом на час смерті не було. У ОСОБА_4 є також донька, але вона проживає у Словяносербську. Приблизно за 2 тижні до смерті ОСОБА_4 її син, ОСОБА_2, забрав її жити з особою в м. Луганськ у звязку із дуже поганим станом здоровя.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила, що вона є матірю іншого свідка ОСОБА_6. Мати заявника ОСОБА_4 постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою вона проживала сама, чоловіка, братів або сестер у неї станом на час смерті не було. У ОСОБА_4 є також донька, але вона проживає у Словяносербську. Приблизно за 2 тижні до смерті ОСОБА_4 її син, ОСОБА_2, забрав її жити з особою в м. Луганськ у звязку із дуже поганим станом здоровя.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із паспортом громадянина України серії ЕК № 104208, виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 28 листопада 1995 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований з 16.10.2003 року за адресою: Україна, Луганська область, місто Луганськ, Артемівський район, вулиця 3-й Короткий тупик, будинок 2.

Згідно із копією свідоцтва про народження серія ЯЯ № 471405, виданого 16 лютого 1950 року Петровенською сільською радою Словяносербського (Фрунзенського на момент видачі свідоцтва) району Луганської (Ворошиловградської на момент видачі свідоцтва) області, ОСОБА_8 (російською) народився 01 лютого 1950 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 5. Батьком записаний ОСОБА_9 (російською), матірю ОСОБА_10 (російською).

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 491101, виданого 27 липня 2016 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області, ОСОБА_3 померла 21 листопада 2015 року в м. Луганську, про що складено відповідний актовий запис № 1269.

Згідно із копією довідки, виданої «Відділом по забезпеченню життєдіяльності с. Хороше, с. Петровеньки, сел. Яснодольськ, с. Пахалівка, с. Степове, с. Новогригорівка Адміністрації Словяносербського району Луганської народної республіки» № 05/15-106 від 29 червня 2016 року, ОСОБА_3 на день смерті 21 листопада 2015 року була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 «Луганської народної республіки».

Згідно із копією спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_11 під № 55/2017 щодо майна померлої 21.11.2015 року ОСОБА_3, 19 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_11 із заявою про прийняття спадщини після померлої 21 листопада 2015 року ОСОБА_3 та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 08.08.2017 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_11, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що заявник не надав документ, який би підтверджував останнє місце реєстрації проживання померлої матері ОСОБА_3 та з ким вона була зареєстрована на день смерті, так як ці документи знаходяться на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд враховує, що в даному випадку смерть спадкодавця сталася на тимчасово непідконтрольній українській владі території України, при цьому спадкодавець останній час свого життя проживала також на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.

Отже, заявник позбавлений можливості отримати довідку належного зразку та форми про реєстрацію спадкодавця станом на час її смерті, а тому встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_3 на день смерті, 21 листопада 2015 року, була зареєстрована та мешкала одна за певною адресою, має юридичне значення для забезпечення заявнику можливості прийняти спадщину.

Оцінюючи зміст та допустимість довідки, виданої «Відділом по забезпеченню життєдіяльності с. Хороше, с. Петровеньки, сел. Яснодольськ, с. Пахалівка, с. Степове, с. Новогригорівка Адміністрації Словяносербського району Луганської народної республіки» № 05/15-106 від 29 червня 2016 року, суд враховує, що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, зміст довідки, виданої «Відділом по забезпеченню життєдіяльності с. Хороше, с. Петровеньки, сел. Яснодольськ, с. Пахалівка, с. Степове, с. Новогригорівка Адміністрації Словяносербського району Луганської народної республіки» № 05/15-106 від 29 червня 2016 року, береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимого письмового доказу в сукупності з іншими доказами.

Крім того, судовим рішенням від 27 липня 2016 року по справі № 428/6713/16-ц підтверджується, що згідно із копією паспорта громадянина України серії ЕК № 606814, виданого Словяносербським РВ УМВС України в Луганській області 27.11.1997 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, була зареєстрована з 20.09.1988 року за адресою: Україна, Луганська область, Словяносербський район, селище Петровеньки, вулиця Гагаріна, будинок 7.

Показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні, в сукупності із вищенаведеними письмовими доказами підтверджується, що ОСОБА_3 на день смерті, 21 листопада 2015 року, була зареєстрована за адресою: Україна, Луганська область, Словяносербський район, село Петровеньки, вулиця Гагаріна, будинок 17, та проживала за вказаною адресою одна. Смерть спадкодавця у місту Луганську сталася внаслідок стаціонарного лікування в останні дні життя в лікарні у м. Луганську. Інші родичі станом на день її смерті з нею не проживали та зареєстровані не були.

Отже, ОСОБА_3 на день смерті, 21 листопада 2015 року, була зареєстрована за адресою: Україна, Луганська область, Словяносербський район, село Петровеньки, вулиця Гагаріна, будинок 17, та проживала за вказаною адресою одна.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами та показаннями свідків, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у звязку із чим заява ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа Сєвєродонецька міська рада Луганської області задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_3 на день смерті, 21 листопада 2015 року, була зареєстрована та мешкала одна за адресою: Україна, Луганська область, Словяносербський район, село Петровеньки, вулиця Гагаріна, будинок 17.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Б. Баронін