Справа № 694/137/17
провадження 2/694/174/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

13.06.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

Головуючої: судді Сакун Д. І.,

при секретарі Матвієнко А. А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ватутінського міського суду від 06.06.2013р. з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, 12.09.2011р.н., у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Звенигородського районного суду від 28.11.2016р. з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина від іншого шлюбу ОСОБА_7, 22.09.2016р.н., у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином загальний розмір стягнень за двома виконавчими документами складає 50% доходу позивача.

Посилаючись на те, що на даний час позивач тимчасово не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, ніяких доходів не має, а відтак має незадовільне матеріальне становище, позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на обох дітей.

Враховуючи наведене позивач просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 по 1/6 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/6 частини доходу, але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дітей.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що причиною звернення до суду послугувало те, що відповідачка ОСОБА_4 витрачає кошти, які він сплачує їй на утримання дитини, не за призначенням. Він офіційно не працевлаштований, проте має тимчасові неофіційні заробітки, точного розміру яких він визначити не може. На облік до Центру зайнятості він не стає оскільки там пропонують роботу, пов`язану з фізичним навантаженням. Інших стягнень окрім як за аліментами та інших утриманців у нього немає, кредитні зобов`язання відсутні. Його матеріальний стан погіршився коли з нього почали стягуватися аліменти за рішенням Звенигородського районного суду від 28.11.2016р. на утримання сина. Про своє тяжке матеріальне становище при винесенні вказаного рішення не вказував і визнав позов, оскільки це нічого б не змінило. Інших обставин, які б погіршували його матеріальне становище немає.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на його необгрунтованість. Крім того, подала до суду заперечення в якому зазначила, що твердження позивача, що він тимчасово не працює спростовуються довідкою наданою самим позивачем, оскільки зазначено, що ОСОБА_1 не працює з 12.01.20158 року. Не перебування відповідача на обліку в центрі зайнятості підтверджує лише те, що позивач наміру влаштовуватися на роботу не має. В копії виконавчого листа виданого Ватутінським міським судом від 06.06.2013 року вбачається, відсутність відомостей про місце роботи, підтверджуючи той факт, що ОСОБА_1 на момент винесення рішення Ватутінським міським судом про стягнення аліментів на утримання дитини також не працював. Зважаючи на те, що жодних доказів про зміну матеріального та сімейного стану або погіршення здоровя позивачем до суду не надано, просить в задоволенні позову відмовити. Крім того, на даний час дочка ОСОБА_8 відвідує ДНЗ № 7 «Сонечко», а батько ОСОБА_1 участі у вихованні дочки не приймає, в садочок не приходить, не відвідує батьківські збори, а також не цікавиться життям та здоровям доньки ОСОБА_6.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. При винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства.

Встановлено, що рішенням Ватутінського міського суду від 06.06.2013р. з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, 12.09.2011р.н., у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Звенигородського районного суду від 28.11.2016р. з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина від іншого шлюбу ОСОБА_7, 22.09.2016р.н., у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Богачівської сільської ради №1294 від 21.10.2016р. ОСОБА_1 ніде не працює та ніде не навчається.

Відповідно до довідки Звенигородського районного центру зайнятості №3167 від 21.10.2016р. ОСОБА_1 на обліку як безробітний не перебуває.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При вирішенні даного спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Доводи позивача про зміну (погіршення) матеріального становища позивача не обґрунтовані належними та допустимими доказами відповідно до положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Так, обставини на які посилається позивач відсутність роботи та не перебування на обліку в центрі зайнятості існували на час прийняття рішення Звенигородського районного суду від 28.11.2016р. про стягнення з нього аліментів на утримання сина, що підтверджується наданими позивачем довідками.

Зазначені обставини були відомі позивачу і при цьому, він не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі ? частини всіх видів доходів, оскільки як вбачається з рішення Звенигородського районного суду від 28.11.2016р., він визнав позов.

Відтак доводи позивача про погіршення матеріального становища у якому він перебував на час ухвалення рішення Звенигородського районного суду від 28.11.2016р. про стягнення аліментів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з позивача рішенням Ватутінського міського суду від 06.06.2013р., при цьому залишивши незмінним розмір аліментів, які стягуються за рішенням Звенигородського районного суду від 28.11.2016р., суд не має можливості, оскільки зменшення аліментів на утримання одного з дітей призведе до порушення прав такої дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону щодо розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. При цьому діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати належне утримання від батька в однаковому обсязі, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 180-182, 192 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 15.06.2017 року.

Суддя Д.І. Сакун