КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/2961/16-ц
Провадження № 2/488/301/17 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

20.09.2017 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Бучневій К.О.,

за участю позивача ОСОБА_2,

та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 24 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги , -

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача КЖЕП-24, в обґрунтування якого вказала, що починаючи з 2006 року вона була прийнята на роботу на підприємство відповідача, де працювала на різних посадах, зокрема, інженером з охорони праці техніки безпеки і цивільної оборони, а починаючи з 2015 року - на посаді майстра експлуатаційної дільниці № 1.

30.06.2016 р. вона була звільнена з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників.

Позивач вважає своє звільнення незаконним через те, що у її трудовій книжці не було зазначено наказ, на підставі якого вона була звільнена, фактичного скорочення працівників на даному підприємстві не відбулось, крім цього, відповідач при звільненні не врахував її переважного права на залишення на роботі, а також не запропонував їй інші посади, що були вакантними на підприємстві у той час.

Також позивачка вказала, що відповідач не провів з нею повного розрахунку при звільненні та не виплатив їй усіх належних сум, у тому числі, заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку.

Посилаючись на викладене, позивач просить:

- поновити її на роботі на посаді інженера з охорони праці техніки безпеки і цивільної оборони з режимом роботи 5-денний робочий тиждень та два дні вихідних у суботу та неділю та повним місячним окладом за цією посадою, та на посаді майстра експлуатаційної дільниці № 1 КЖЕП-24 з режимом роботи 5-денний робочий тиждень та два дні вихідних у суботу та неділю та повним місячним окладом за цією посадою;

- стягнути з відповідача на її користь:

- 58 456 грн. невиплаченої заробітної плати за період з 01.01.2015 р. по 30.06.2016 р. за посадою інженера з охорони праці техніки безпеки і цивільної оборони;

- 30 640 грн. невиплаченої заробітної плати за період з 01.01.2015 р. по 30.06.2016 р. за посадою майстра експлуатаційної дільниці № 1;

- 5 400 грн. компенсації за невикористану відпустку за посадою інженера з охорони праці техніки безпеки і цивільної оборони та 4 500 грн. компенсації за невикористану відпустку за посадою майстра експлуатаційної дільниці № 1;

- 4 676 грн. вихідної допомоги на посаді інженера з охорони праці техніки безпеки і цивільної оборони та 4 676 грн. вихідної допомоги на посаді майстра експлуатаційної дільниці № 1;

- 3 927,84 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку при звільненні за посадою інженера з охорони праці техніки безпеки і цивільної оборони за період з 30.06.2016 р. по 30.07.2016 р., а також по 187,04 грн. за кожен робочий день до ухвалення рішення суду;

- 3 288,60 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку при звільненні за посадою майстра за період з 30.06.2016 р. по 30.07.2016 р., а також по 156,60 грн. за кожен робочий день до ухвалення рішення суду.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі з вищевикладених підстав, просили його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що позивач була звільнена із дотриманням норм трудового законодавства, і при звільненні вона отримала усі належні їй кошти, у тому числі компенсацію за невикористану відпустку.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Частина перша статті 3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судовим розглядом встановлено, що з 2006 року позивачка почала працювати на підприємстві відповідача, і наказом № 59-к від 02.10.2006 р. вона була переведена на посаду інженера з охорони праці, техніки безпеки і цивільної оборони. Наказом № 2-к від 12.01.2015 р. вона була переведена за її згодою на посаду майстра експлуатаційної дільниці № 1 на основну роботу. Цим же наказом позивачці було доручено виконання крім основної роботи, суміщення посад та виконання додаткової роботи за професією інженера з ОП, ТБ та ЦО, з доплатою 50% за цією посадою.

Наказом № 35 від 14.04.2016 р. було вирішено попередити усіх працівників підприємства про можливе звільнення 30.06.2016 р. у зв'язку з можливою ліквідацією, реорганізацією, скороченням чисельності або штату працівників. Зазначений наказ був прийнятий відповідачем на виконання Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-УІІІ, який передбачав нові форми управління багатоквартирними будинками, при цьому діючі комунальні підприємства мали бути ліквідовані, а мешканці багатоквартирних будинків мали створити обєднання співвласників багатоквартирних будинків (ОСББ) або перейти в управління до управляючих компаній.

Із матеріалів справи вбачається, що 21.04.2016 р. позивачка отримала копію наказу № 35 від 14.04.2016 р. та отримала попередження про можливе звільнення 21.04.2016 р.

В подальшому, наказом № 47 від 23.06.16 р. було призупинено вивільнення працівників через внесення змін до Закону № 417-УІІІ, у зв'язку з відстрочення ліквідації комунальних підприємств, які надають послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

Наказами № 45 та №46 від 23.06.2016 р. були внесені зміни до штатного розпису підприємства та скорочено 1 посаду майстра підприємства.

Наказом № 35к від 30.06.2016 р. позивачка була звільнена з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату працівників.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Приписами статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівники персонально попереджуються не пізніше, ніж за два місяці.

Однак доказів того, що позивачка була належним чином попереджена про можливе звільнення саме у зв'язку зі скороченням штату працівників, судом не здобуто. Суд не може погодитись із доводами представника відповідача про те, що позивачка була належним чином повідомлена про майбутнє звільнення, оскільки попередження та копія наказу № 35 від 14.04.2016 р. стосувалися звільнення усіх працівників відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" № 417-УІІІ від 14.05.2015 р.

Разом із цим, доводи позивачки про те, що відповідач не врахував при звільненні її переважного права на залишення на роботі, не знайшли свого підтвердження судовим розглядом, оскільки із матеріалів справи вбачається, що до внесення змін у штатний розпис наказом № 45 від 23.06.2016 р., в КЖЕП № 24 було 2 посади майстра, на яких працювали позивачка та ОСОБА_4 Із копії особових карток позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вбачається, що остання має профільну освіту, та пропрацювала на посаді майстра з 2006 року, а позивачка не має спеціальної профільної освіти та має менший стаж роботи за спеціальністю (з 2015 року), є пенсіонеркою та має не скасоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани, яке було накладене на неї наказом № 6 від 16.11.2015 р. Суд вважає, що відповідач не порушив приписи ст. 42 КЗпП України, оскільки обставин, які вказували на переважне право позивачки на залишення на роботі при скороченні штатів, позивачка не зазначила і не довела. Крім цього, зі змісту ст. 42 КЗпП України вбачається, що переважне право застосовується при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників.

Частина третя ст. 49-2 КЗпП України визначає, що одночасно з попередженням про звільнення про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент звільнення позивачки на підприємстві були наявні такі вакансії: інженер з ОП та ТБ; слюсар-сантехник 4 розряду; електромонтер з ремонту та обслуговування обладнання 4 розряду; покрівельник 4 розряду; маляр 4 розряду; токар 4 розряду тракторист 5 розряду та водій вантажного транспорту. Крім вказаних посад була наявна посада двірника, яка планувалась до скорочення, і була скорочена 01.03.2017 року. Це підтверджується довідкою КЖЕП № 24 від 05.05.2017 р. за № 148.

Наказом Мінсоцполітики України № 336 від 29.12.2004 року був затверджений Випуск 1 «Професій працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, який встановив наявність вищої освіти відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст) для посади інженера з ОП. Судовим розглядом встановлено, що позивачка не має спеціальної освіти, та не відповідає й іншим перерахованим вище посадам.

Судовим розглядом також встановлено, що на момент звільнення позивачка не була членом профспілки, а відтак в силу ст. 43-1 КЗпП України для її звільнення не потребувалась згода первинної профспілкової організації. Позивачка у судовому засіданні підтвердила, що вона за власною ініціативою вийшла із членів профспілки ще до свого звільнення, у 2015 році.

Також судом встановлено, що позивачка у день свого звільнення, 30.06.2016 р. отримала розрахунок належних їй коштів, у тому числі компенсацію за невикористану відпустку, що узгоджується з приписами ст. ст. 116, 47 КЗпП України. Дане підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень № 887 та № 888 від 30.06.2016 р. Позивачка у судовому засіданні визнала факт повного розрахунку з нею у день звільнення, тому її вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку задоволенню не підлягають.

Аналізуючи усе вищевикладене, суд прийшов до висновку, що при звільненні позивачки відповідачем були допущені порушення трудового законодавства, зокрема, її не було належним чином попереджено при звільненні та не внесено у її трудову книжку номер відповідного наказу та його дата. Однак на думку суду, допущені порушення є несуттєвими, та не дають підстав для поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До того ж, суд виходить із меж позовних вимог, зокрема, враховує те, що позивачка у своєму позові не оскаржує наказ про звільнення № 35к від 30.06.2016 р. та не просить зобов"язати відповідача внести зміни до її трудової книжки та вказати відповідний наказ про звільнення.

Також суд вважає необхідним зазначити, що наказом № 61 від 31.03.2011 р. на підприємстві був встановлений неповний робочий тиждень, з кількістю 33 годин на тиждень та 8-годинним робочим днем. В силу положень ст. 50 КЗпП України норму тривалості робочого часу встановлюють підприємства і організації при укладенні колективного договору, а відтак суд не наділений правом її змінювати.

Що ж до вимог позивачки про стягнення з відповідача вихідної допомоги, то суд зазначає, що позивачка ні в своєму позові ні під час судового розгляду не змогла обгрунтувати такі вимоги та їх розмір, а також представити суду відповідні розрахунки і докази.

На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3-4, 7, 10-11, 214-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя Л.І. Селіщева