Справа № 297/1841/17
04 жовтня 2017 року м. Берегово
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:
головуючого Ільтьо І. І.,
при секретарі Куні О. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Аніти Імреївни, третя особа без самостійних вимог Берегівський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення,
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Берегівський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що житловий будинок № 3 по вул. Бем Йожефа в м. Берегово, Закарпатської області належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМЕ №111088 від 13.07.2017 року, яке видане приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_3.
У 2016 році у вищезазначений будинок вселилася знайома її покійного батька ОСОБА_2 Аніта Імреївна, яка відтоді там проживає та добровільно залишити житло не бажає. На неодноразові прохання позивачки з проханням ОСОБА_2 виселитися з будинку, остання відмовляється такі виконувати, у звязку з чим позивачка вимушена була звернутися до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів.
Наявність проживання відповідача за вище вказаною адресою, створює для позивача незручності, перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом, порушує її право власності на нерухоме майно.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позові. Проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до ст. 76 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Берегівського РВ ГУДМС в Закарпатській області в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просить суд справу розглянути без його участі та прийняти рішення на розсуд суду.
Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 1 ЦПК України, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМЕ №111088 від 13.07.2017 року, яке видане приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок під №3 по вул. Бем Йожефа в м. Берегово, Закарпатської області (а.с. 6).
З листа Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області №17/1905 від 31.08.2017 року, вбачається, що ОСОБА_2 Аніта Імреївна, ІНФОРМАЦІЯ_1, значаться на реєстраційному за адресою: м. Берегово, вул. Сентфельд, 13, Закарпатської області (а.с. 16), однак як встановлено судом, фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.
У ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово.
Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна.
Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідача ОСОБА_2.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача ОСОБА_2 права користування житлом, підлягають задоволенню, так як остання проживає в будинку та висилитись з нього не бажає.
Згідно ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.
У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені.
Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України.
У відповідності до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.
Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення його права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 11-16, 29, 319, 321, 383, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 316 Житлового кодексу України, ст.ст. 9, 11, 57-61, 88-89, 197 ч. 2, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Аніти Імреївни, третя особа без самостійних вимог Берегівський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 Аніту Імреївну, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою що втратила право на користування житловим будинком №3 по вул. Бем Йожефа в м. Берегове, Закарпатської області.
ОСОБА_4 Аніту Імреївну, ІНФОРМАЦІЯ_1, із будинку №3, що розташований по вул. Бем Йожефа в м. Берегове, Закарпатської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Берегівським районним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя ОСОБА_5.