Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2017 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд в складі:

головуючого судді Малярчука В.В.

при секретарі Будз М.В.

розглянувши письмово у відкритому судовому засіданні в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 в свою користь грошові кошти в сумі 269765 грн. 69 коп. - борг за договором позики від 06 травня 2013 року, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві.

Позивачка та її представник в судове засідання не з"явилися, однак в матеріалах справи є заява про слухання справи у їх відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, але не повідомив суд про причини своєї неявки.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і не з'явився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, встановив наступне :

06 травня 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 позику, грошові кошти в сумі 10000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 01 січня 2017 року, що підтверджується розпискою від 06 травня 2013 року.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики підтверджено розпискою від 06 травня 2013 року, яку надала відповідачка ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 згідно якої відповідачка зобов'язалася повернути позику до 01 січня 2017 року (а.с.4).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідачка у добровільному порядку заявлену позивачкою суму заборгованості не сплатила.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вище наведене відповідачка ОСОБА_2 має заборгованість перед позивачкою ОСОБА_1 згідно договору позики та боргової розписки від 06 травня 2013 року (а.с. 4) у розмірі 10000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 269765 грн. 69 коп.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що позов слід задовольнити, стягнувши з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 10000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 269765 грн. 69 коп.

Також слід стягнути з ОСОБА_2 2698 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 77, 169, 174, 179, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 10000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 269765 грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 2698 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд.

Головуючий: