АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2825/17 Справа № 198/828/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Дніпро

08 червня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області, треті особи: Юрївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Юрївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника позивача ОСОБА_2

на рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року, -

У Х В А Л И В:

21 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області, треті особи: Юрївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Юрївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування (а.с.2-4).

Рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - відмовлено (том 1 а.с. 230-236).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі (том 1 а.с.249-254).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що дід позивачки ОСОБА_4 02.06.1965 року за № 768 отримав свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, з якого вбачається, що на відведеній земельній ділянці належало збудувати житловий будинок на три кімнати, житловою площею 31, 8 кв. м., при цьому, початком будівництва значиться червень 1965 року, закінченням такого червень 1966 року (а.с. 11).

Рішенням виконавчого комітету Юрївської селищної ради № 72 від 07.07.2006 року «Про дозвіл на будівництво господарчих споруд на території домоволодіння по вул. Леніна, 124 в с. Новогригорівка» ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво господарчих споруд, а саме: гаража, розміром 3, 0 м х 4, 5 м, сараю, розміром 3, 0 м х 5, 5 м, літньої кухні, розміром 3, 5 м х 5, 0 м, сараю, розміром 3, 5 м х 6, 0 м , вбиральні, розміром 1, 0 м х 1, 0 м, колодязя (а.с. 12).

20.05.2009 року КП «Павлоградське МБТІ» ОСОБА_4 видано довідку для вирішення питання стосовно введення в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, а зокрема житлового будинку зі збудованими на його території господарськими спорудами (а.с. 10).

20.05.2009 року на вказаний житловий будинок виготовлений технічний паспорт (а.с. 13-18).

Відповідно до довідки Юрївської селищної ради Дніпропетровської області № 1764 від 08.12.2016 року, ОСОБА_4 на момент смерті, а саме 02.07.2011 року був зареєстрованим та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 (раніше Леніна) Юрївського району Дніпропетровської області (а.с. 22), при цьому вулицю перейменовано відповідно до рішення Юрївської селищної ради № 12-2/VII від 07.12.2015 року (а.с. 20).

Будь-яких даних, що зазначений житловий будинок разом зі збудованими на його території господарськими спорудами був введений в експлуатацію, та те, що він по даним погосподарських книг за період 1966 2011 рік у Юрївській селищній раді обліковувався за ОСОБА_4 суду не надано.

Відповідно до спадкової справи, відкритої після померлого ОСОБА_4 № 118/2011, розпочатої 16.08.2011 року та закінченої 27.11.2012 року (а. с. 120-135), вбачається, що ОСОБА_4 помер 02.07.2011 року (а. с. 124), при цьому з заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріальної контори звернувся його син (батько позивачки) ОСОБА_5 (а. с. 123, 125). Інших спадкоємців не встановлено.

Згідно спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 27.11.2012 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_4 у вигляді грошових коштів на рахунку № 91551112 в ТВБВ 10003/0511 філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» (а. с. 134).

Свідоцтво про право на спадщину на інше майно, а в тому числі і спірний житловий будинок, спадкоємцю ОСОБА_5 не видавалося.

Згідного довідок Юрївської селищної ради № 896 від 27.11.2012 року, № 1763 від 08.12.2016 року (а. с. 21, 127), копії паспорта померлого ОСОБА_5 серії АМ № 131463 від 09.01.2001 року (а. с. 126), що міститься в матеріалах спадкової справи вбачається, що батько позивачки ОСОБА_5 з 01.12.1998 року був зареєстрований та проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, при цьому за вказаною адресою проживав до дня смерті, а саме до 19.07.2015 року.

Відповідно до спадкової справи померлого ОСОБА_5 № 83/2015 розпочатої 21.07.2015 року (а. с. 149-215) вбачається, що ОСОБА_5 помер 19.07.2015 року, при цьому спадкоємцем останнього за законом є позивачка по справі ОСОБА_2, яка у встановлені законом строки звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а. с. 153-154, 156, 157).

27 травня 2016 року позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_5 у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8, 9550 га, що розташована на території Юрївської селищної ради (а. с. 192).

09 листопада 2016 року позивачці видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_5 у вигляді земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 2500 га, яка розташована в с. Новогригорівка вул. Центральна, 124 Юрївського району та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 1868 га, розташованої за тією ж адресою (а. с. 211, 212).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.11.2016 року № 498/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на житловий будинок № 124 в с. Новогригорівка по вул. Центральна Юрївського району після смерті батька - ОСОБА_5, в звязку з тим, що спадкоємець ОСОБА_2 не надала документ, що посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_5 на нерухоме майно, повідомивши, що такий документ відсутній (а. с. 29).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавці як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5 за життя не набули право власності на спірний будинок у встановлений законом порядок, а відтак визнання на нього права власності за позивачкою ОСОБА_2 в порядку спадкування не можливе.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлене судом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок , то і спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року № 12/5-126 в якому, зокрема, розяснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на обєкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ.

Згідно ст. 380 ЦК України житловий будинок як обєкт права власності - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно - правовими актами і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок нерозривно повязаний із землею та іншим нерухомим майном і тому право власності на житловий будинок містить додаткові будівлі як складники одного обєкта.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором, або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Прийняття в експлуатацію та певний порядок реєстрації права власності на житлові будинки також були передбачені законодавством, яке діяло до набрання чинності новим ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що підтверджується зокрема п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 року.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 за життя не здійснив належним чином реєстрацію права власності на збудований ним житловий будинок з господарськими спорудами № 124 по вул. Центральній (раніше Леніна) в с. Новогригорівка Юрївського району, будь-яких правовстановлюючих документів на вказаний обєкт нерухомості не отримав, при цьому, отримавши за життя довідку для вирішення питання щодо введення житлового будинку з господарськими спорудами в експлуатацію, будь-яких дій з даного питання не вчинив, а відтак право власності на житловий будинок не набув. Таким чином, будинок, з позовом про визнання права власності на який звернувся позивач спадкоємець померлого, не був прийнятий в експлуатацію, право власності на нього у встановлений спосіб не зареєстроване.

Пунктом 8 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обовязки входять до складу спадщини.

Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Потрібно визнати правильною практикою судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою не надано доказів в підтвердження права власності на спірний житловий будинок за покійним батьком ОСОБА_5, а зокрема даних про реєстрацію права власності на вказаний будинок за ним, який за життя не оформив та не зареєстрував за собою право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами, як і його померлий батько ОСОБА_4

Враховуючи зазначене, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд 1 інстанції помилково прийшов до висновку, що померлий батько не набув права власності на домоволодіння, не спростовують обґрунтованих висновків суду про відмову у позові, оскільки з матеріалів справи вбачається, що право власності на спірне домоволодіння не було належним чином зареєстровано, а тому й не входить до складу спадщини, враховуючи час її відкриття.

Інші доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: