Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права одного з подружжя на утримання, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 18 травня 1995 року до 09 грудня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого спільних дітей не мають.

На підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року з нього стягуються аліменти на утримання непрацездатної колишньої дружини.

Оскільки стан його (позивача) власного здоров'я значно погіршився і збільшився розмір матеріальних затрат на лікування, то він більше неплатоспроможний утримувати свою колишню дружину.

Враховуючи вищезазначене, просив суд припинити право колишньої дружини на отримання з нього аліментів на її утримання.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Припинено право ОСОБА_4 на аліменти, які були їй присуджені та утримуються з ОСОБА_3 на її користь за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року, у розмірі 1/10 частини з усіх видів його доходу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 1995 року до 09 грудня 2014 року.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання непрацездатної колишньої дружини ОСОБА_4 у розмірі 1/10 частини з усіх видів його доходу.

Відповідно до ксерокопії пенсійного посвідчення, виданого 03 вересня 2001 року за № НОМЕР_1, позивач є пенсіонером.

Згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України у м. Вільногірську Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року ОСОБА_3 отримує пенсію за віком при неповному пільговому стажі за списком № 1, зі зниженням пенсійного віку, у розмірі 3 527 грн на місяць.

Відповідно до довідки сімейного лікаря комунального підприємства «Вільногірський міський центр ПМСД» від 10 грудня 2015 року позивач перебуває на «Д» нагляді з діагнозом: ІБС, кардіосклероз атеросклеротичний синдром слабості синусового вузла, стан після імплантованого електрокардіостимулятора, гіпертонічна хвороба 2 ступеню.

Висновком кардіолога від 29 січня 2016 року форми № 028/O, затвердженої Міністерством охорони здоров'я України 14 лютого 2012 року за № 110, позивачу поставлено остаточний діагноз - гіпертонічна хвороба 2 ступеню, ступінь АГ 2, ступінь ризику дуже високий.

Крім того, позивачу поставлено діагноз - початкова катаракта, в/к2 В глаукома правого ока, ускладнена катаракта, в/к 2 С глаукома лівого ока та рекомендовано оперативне втручання.

ОСОБА_4. є пенсіонеркою, інвалідом II групи за станом здоров'я та отримує пенсію в розмірі 1 289 грн 56 коп.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач потребує постійного лікування та значних матеріальних витрат, додаткових доходів або матеріальної допомоги не має, в той час як відповідач отримує пенсійне забезпечення, яке перевищує прожитковий мінімум та має повнолітнього працездатного сина, на якого покладено обов'язок щодо утримання своєї матері.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Стаття 75 СК України встановлює чіткі підстави для виникнення права подружжя на утримання. Причому усі ці підстави мають бути в сукупності. У зв'язку з цим, внаслідок настання певних змін, що зумовлюють зникнення хоча б однієї із підстав для права на утримання, таке право припиняється.

У статті 82 СК України визначені підстави припинення права на утримання одного з подружжя:

1) поновлення працездатності одного з подружжя;

2) реєстрації тим з подружжя, хто має право на утримання, повторного шлюбу.

Тобто, закон виділяє лише дві підстави, за якими право подружжя на утримання припиняється.

Законодавець виходить із того, що поновлення працездатності дає особі можливість самостійно себе забезпечувати, влаштувавшись на роботу.

Що стосується реєстрації повторного шлюбу, то у цьому випадку новий з подружжя зобов'язаний утримувати того, хто такого утримання потребує в силу закону і змісту прав та обов'язків подружжя щодо утримання (ст. 75 СК України). При цьому такий обов'язок щодо колишнього з подружжя припиняється.

У ч. 3 ст. 79 СК України закріплене правило, згідно з яким не вимагається додаткового звернення до суду кожного разу при продовженні строку інвалідності. У разі подання до органу державної виконавчої служби відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на зазначений в ньому строк.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи загального захворювання безстроково з 15 грудня 2010 року по опорно-руховому апарату й потребує постійного нагляду та лікування, є непрацездатною, втратила працездатність під час перебування у шлюбі, отримує пенсію за віком із 2013 року, тобто до розірвання шлюбу з ОСОБА_3

Вказані обставини були встановлені рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року при розгляді справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної колишньої дружини (а. с. 33), яке набрало законної сили.

Втім, апеляційний суд, погодившись із висновком суду першої інстанції, який припинив право ОСОБА_4 на аліменти, які були присуджені та утримуються з ОСОБА_3 на її користь за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року, з тих підстав, що позивач і сам потребує постійного лікування та значних матеріальних витрат, а відповідачка отримує пенсійне забезпечення, яке перевищує прожитковий мінімум та має повнолітнього працездатного сина,на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на викладене вище уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, не врахував, що право на утримання, яке виникло у зв'язку з інвалідністю, триває протягом строку інвалідності і припиняється лише у разі відпадання умов, необхідних для існування такого права, зокрема, від дня поновлення працездатності одного з подружжя або внаслідок укладення іншого шлюбу.

Крім того, суд не встановив дійсний розмір пенсії позивача, а вказав її розмір з урахуванням відрахувань.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик