АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4335/17 Номер провадження 22-ц/786/2736/17Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Пікуля В.П.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального прав та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, за таких обставин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є синами, а відповідач ОСОБА_4 дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5

За життя, 14.12.2005 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 3-1436, яким заповів все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось своєму синові - ОСОБА_2

12.01.2017 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу з заявою про відмову від прийняття спадщини з усіх підстав на майно, з чого б воно не складалося, та яке залишилося після смерті батька ОСОБА_5 на користь своєї матері ОСОБА_4

Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом та зареєстрована в реєстрі №1870.

16.01.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Другої полтавської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття належної спадщини після померлого батька - ОСОБА_5, як за законом так і будь з яких інших підстав.

Також до Другої полтавської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя 04.04.2017 року звернулася ОСОБА_4

На підставі заяви ОСОБА_4 та доданих до неї документів, нотаріусом 04.04.2017 року їй видано свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна, набутого подружжям за час шлюбу.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просив визнати недійсною його відмову від прийняття спадщини на користь матері та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом терміном на два місяці, оскільки він помилився щодо обставин, що мають істотне значення. Вказував, що нотаріусом йому не було роз'яснено про те, що він як спадкоємець за заповітом може відмовитися від спадщини лише на користь іншого спадкоємця за заповітом, тому він вважав, що внаслідок його відмови від заповіту спадщину прийме лише його мати.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що в розумінні ст.229 ЦК України позивачем не доведено наявність в його діях помилки при здійснені правочину у вигляді відмови від прийняття спадщини за заповітом, оскільки нотаріусом було роз'яснено суть його дії та зміст статей Цивільного Кодексу, які регламентують право спадкоємця на відмову від спадщини. Фактично позивача обурила поведінка його брата ОСОБА_3, який спочатку обіцяв не приймати спадщину після смерті батька, а потім подав до Другої Полтавської нотаріальної контри заяву про її прийняття, наслідком чого став позов спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 про визнання своєї відмови від спадщини недійсною.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Частиною 1 статті 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Частинами 5, 6 ст. 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, тобто на протязі 6 місяців з дня смерті спадкодавця.

Статтею 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом, а спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України.

Як роз'яснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним

Матеріалами справі підтверджується та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2, скориставшись своїм правом, звернувся до нотаріальної контори протягом 6 місячного строку після смерті батька з заявою про відмову від прийняття спадщини з усіх підстав на користь матері ОСОБА_4

При цьому відмовляючись від спадщини спадкоємець усвідомлював значення своїх дій, розумів обставини, що мають істотне значення. Нотаріусом йому було роз'яснено зміст норм статей 225, 229-231, 1273 та 1275 ЦК України.

Посилання ОСОБА_2 на те, що на момент подання ним заяви про відмову від спадщини, нотаріусом йому не було роз'яснено, що така відмова від спадщини за заповітом можлива лише на користь іншого спадкоємця за заповітом, не ґрунтується на матеріалах справи та не є в розумінні ст. 229 ЦК України помилкою.

Колегія суддів вважає, що підписуючи заяву про відмову від спадщини з усіх підстав на користь своєї матері - дружини померлого ОСОБА_4 позивач свідомо позбавив себе права на частку в спадщині.

Крім того, заслуговує на увагу висновок суду першої інстанції про те, що пред'явлення спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2 позову про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною - є наслідком поведінки його брата ОСОБА_3, який спочатку пообіцяв іншим спадкоємцям не приймати спадщину після смерті батька, а потім передумав і подав відповідну заяву до нотаріальної контори.

Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання внаслідок помилки недійсною відмову від прийняття спадщини за заповітом.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Так, апелянтом не надано нових належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність помилки при відмові від прийняття спадщини у зв'язку з не усвідомленням ним правових наслідків такої відмови.

Крім того, не заслуговує на увагу твердження апелянта про те, що оскільки в його заяві не зазначено про відмову від спадщини саме по заповіту, значить по суті від спадщини по заповіту і не відмовлявся.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на зміст заяви ОСОБА_2, в якій вказано, що він цією заявою відмовляється від прийняття спадщини з усіх підстав, тобто засвідчує свою волю щодо не прийняття спадщини після смерті батька у будь-який спосіб.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.