АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний №755/2302/17 Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

При секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 12 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і просив винести рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 12.03.2014 року у загальній сумі 36.076 грн. 19 коп., що складається: із заборгованості за тілом кредита - 3.884,66 грн.; за відсотками - 27.147,43 грн.; по пені та комісії - 2.850 грн.; по штрафу 500 грн., як фіксована частина, та 1694,10 грн., як процентна складова.

Послався на те, що 12.03.2014 року між сторонами укладено кредитний картковий договір на суму 4.000грн. під 30% річних на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно доводів позивача відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана позивачем заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом позивача у його заяві про видачу карткового кредита.

Оскільки, як вважав позивач, позичальник ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої кредитні зобов»язання з погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором, він звернувся з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 12 липня 2017 року позов задоволено частково /а.с.168-170/.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредита у загальній сумі 3.884грн.66 коп., а в решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Приватбанк» просить скасувати указане рішення, як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі /а.с.57/.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, однак, у судове засідання не з'явився, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд за його відсутності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що 12.03.2014 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір на суму 4.000грн. під 30% річних на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Строк дії договору 12 місяців, а строк дії картки до березня 2015 року.

Клопотання про застосування строку позовної давності сторонами не заявлялось.

Відповідач ОСОБА_1 у договорі підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом на бланку-заяві «Надання банківських послуг у Приватбанку» /а.с.4/.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків не виконував, у зв'язку з чим станом на січень 2017 року у нього виникла заборгованість на загальну суму 36.076 грн. 19 коп., що складається: із заборгованості за тілом кредита - 3.884,66 грн.; за відсотками - 27.147,43 грн.; по пені та комісії - 2.850 грн.; по штрафу 500 грн., як фіксована частина, та 1694,10 грн., як процентна складова.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість лише за тілом кредита у сумі 3.884,66 грн.

Відмовляючи у позові про стягнення відсотків у сумі 27.147,43 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відсотки, в порушення ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», нараховані позивачем в підвищеному розмірі без погодження з боржником.

В частині відмови у позові про стягнення пені та комісії у сумі 2.850 грн., суд керувався тим, що позивач просить стягнути указану суму, не відокремлюючи один вид заборгованості від іншого, незважаючи на те, що це є різні види платежів з різним порядком нарахування.

Відмовляючи у позові щодо стягнення штрафу: 500 грн., як фіксована частина, та 1694,10 грн., як процентна складова, суд виходив з того, що, відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов»язань свідчить про недотримання ст.61 Конституції України, згідно якої неможливо застосовувати подвійну відповідальність за одне і те ж порушення.

Проте, з таким висновком суду погодитися неможливо з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Відповідач ОСОБА_1 підписавши заяву, тим самим підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком договір.

Тобто, сторони обумовили, що всі інші умови карткового кредитного договору, які не зазначені у заяві, передбачені Правилами і Тарифами, затвердженими Правлінням ПАТ КБ»Приватбанк».

Отже, відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з умовами кредитування, а також зобов»язався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії щомісячними платежами.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про укладення сторонами належним чином кредитного карткового договору, оскільки заявка позичальника про видачу кредиту, в сукупності з Правилами та Тарифами банку, складають зміст кредитного карткового договору, яким передбачені всі істотні умови договору, відповідно до ст.638 ЦК України.

Зазначене свідчить, що між сторонами виникли договірні відносини кредиту, згідно яких, в силу ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з у рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки ОСОБА_1 не виконував належним чином свої договірні зобов»язання, за розрахунком банку у нього виникла перед кредитором заборгованість у загальній сумі сумі 36.076 грн. 19 коп., що складається: із заборгованості за тілом кредита - 3.884,66 грн.; за відсотками - 27.147,43 грн.; по пені та комісії - 2.850 грн.; по штрафу 500 грн., як фіксована частина, та 1694,10 грн., як процентна складова.

Розрахунок боргу виконаний позивачем правильно і відповідачем не оскаржувався.

При цьому, колегія суддів надає доказового значення доводам позивача в тій частині, що відповідач був належним чином повідомлений про зміну відсоткової ставки в односторонньому порядку за ініціативою кредитора.

Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов»язаний, не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.9 Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредита (кредитного ліміта) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

Встановлено, що повідомлення про підвищення відсоткової ставки відповідачу надіслане Банком 15.03.2015 року та 15.08.2014 року СМС повідомленням на телефонний номер наданий позичальником Банку при підписанні кредитного договору. Між тим, позичальник із відповідною заявою до Банку про незгоду його з підвищенням відсоткової ставки до Банку не звертався /а.с.136-137/.

Також, як встановлено судом, позичальник після підвищення відсоткової ставки погашав кредит і відсотки, що свідчить про його згоду з підвищенням відсоткової ставки/а.с.139/.

Отже, фактичні дії позичальника свідчать про прийняття пропозиції Банку щодо підвищеного розміру відсотків, відповідно до ст.ст.205,642 ЦК України.

Крім того, суд погоджується з доводами скаржника в частині стягнення пені у сумі 2.850 грн., оскільки розрахунок наданий суду Банком виконаний правильно і відповідачем не спростований.

Так, суд погоджується з доводами позивача в тій частині, що, відповідно до наданого суду позивачем наказу «Про актуалізацію тарифів по картках «Універсальна» та «Універсальна GОLD» від 18.02.2015 року слідує, що нарахуваннями у розмірі 100 грн. є пеня за кожний випадок прострочення щомісячного по кредиту або процентам на суму від 100 грн.

Тобто, сума 2.850 грн. була нарахована Банком як пеня, а не заборгованість по комісії.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А, згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов»язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про правомірність позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за тілом кредита - 3.884,66 грн.; за відсотками - 27.147,43 грн.; по пені - 2.850 грн., у зв»язку з неналежним виконанням боржником договірних умов.

Між тим, в частині стягнення штрафу - 500 грн., як фіксована частина, та 1694,10 грн., як процентна складова, колегія суддів не вбачає за правомірне задовольнити позов, оскільки, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов»язань може свідчити про недотримання вимог ст.61 Конституції України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене всупереч дійсним обставинам справи та вимог закону, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» належить стягнути сплачений судовий збір у сумі 1.760 грн.

Керуючись статтями 307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 12 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» кредитну заборгованість: за тілом кредита у сумі 3.884 грн. 66 коп.; за відсотками, у сумі 27.147 грн.43 коп.; за комісією та пенею, у сумі 2.850 грн., а всього, у сумі 33.882(тридцять три тис. вісімсот вісімдесят дві) грн.09 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у сумі 1.760(одна тис. сімсот шістдесят) грн.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді