У Х В А Л А

2 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року в справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Львівська міська рада, про демонтаж самочинної прибудови та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 серпня 2014 року позовні вимоги Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати прибудову розміром 2x6 м на металевих опорах, самочинно влаштовану на землях комунальної власності міста до квартири АДРЕСА_1 У задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ОСОБА_4 - власника квартири АДРЕСА_1, демонтувати прибудову розміром 2х6 м на металевих опорах, самочинно влаштовану на землях комунальної власності - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 лютого 2017 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 серпня 2014 року в частині вирішення позовних вимог Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 16, 376, 386, 391 ЦК України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року, 28 січня, 1 квітня, 10 червня 2015 року, 16 березня, 11 та 21 квітня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 19 листопада, 17 грудня 2014 року, 19 квітня 2017 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позовні вимоги про демонтаж самовільної прибудови суд першої інстанції, з висновками якого погодились й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що відповідач на землі комунальної власності, яка не була йому відведена в установленому порядку для цієї мети, без відповідного проекту й дозволу, здійснив самочинне будівництво. Крім того, судами встановлено, що самочинна прибудова порушує права власника сусідньої квартири ОСОБА_6

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які надані заявником як приклади неоднакового застосування норм матеріального права:

- від 21 квітня 2016 року суд касаційної інстанції залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення відповідачем самочинного будівництва без додержання архітектурних, пожежних, санітарних, екологічних норм;

- від 11 квітня 2016 року суд касаційної інстанції залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не надано доказів істотного відхилення від проекту або істотного порушення будівельних норм і правил при зведенні будинку відповідачем на власній земельній ділянці.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Висновки щодо застосування статей 16, 376, 386, 391 ЦК України зроблені судом у справі про перегляд якої подано заяву не суперечать висновкам, зробленим Верховним Судом України у постановах від 19 листопада 2014 року, 19 квітня 2017 року, на які посилається заявник.

У постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року на яку посилається заявник в своїй заяві, міститься висновок щодо підсудності певної категорії справ судам адміністративної юрисдикції.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року, надана заявником для порівняння не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції частково закрив касаційне провадження, як помилково відкрите, та скасував судові рішення і передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справ.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року, 28 січня, 1 квітня, 10 червня 2015 року, надані заявником для порівняння не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суди касаційної інстанції скасували судові рішення та передали справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справ.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Львівська міська рада, про демонтаж самочинної прибудови та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання права власності до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко