Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

при секретарі Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області заяву ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи: Слов'янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті в певний час, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи: Слов'янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті в певний час. Дана заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Донецьку, Донецької області помер чоловік заявника - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

03.10.2017 року в міській клінічній лікарні № 21 м. Донецька заявник отрималалікарське свідоцтво про смерть, та довідку про причину смерті, № 37, після цього, разом своїми рідними забрали тіло чоловіка та здійснили його поховання на міському кладовищі «Щелговка» м. Донецька.

ІНФОРМАЦІЯ_7 у Київському відділі запису актів цивільного стану м. Донецьк заявник отримала свідоцтво про смерть чоловіка, після чого звернувся до Слов'янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з проханням зареєструвати смерть чоловіка, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про смерть.

Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію. Видані на цій території після 01.12.2014 року документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення факту смерті заявнику необхідно для проведення державної реєстрації смерті чоловіка на території України, отримання свідоцтва про смерть та подальшого його використання в цивільно - правових відносинах.

Просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який народився в м. Новоросійську, Краснодарського краю, який був зареєстрований в АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_7 вКуйбишевському районі м. Донецька, Донецької області.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з'явилась, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, заяву про встановлення факту смерті просила задовольнити.

Представник заявника, адвокат Врублевський В.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги у суді, до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та задовольнити заявлені вимоги.

Заінтересована особа - Слов'янський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області свого представника для участі в судовому засіданні не направив, відповідно до листа № 1652/15.23-23 від 16.06.2017 року просили розглянути справу без їх участі та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги, викладені в даній заяві підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2571 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 12.06.1978 року Пролетарським відділом РАЦСа м. Донецька, Донецької області видно, що заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.12)

Таким чином заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України може бути подана заявником до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новоросійську, Краснодарського краю та був зареєстрований у АДРЕСА_1 про що свідчить копія його паспорту серії НОМЕР_2, виданого Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецький області. (а.с. 8)

Відповідно до Свідоцтва про смерть виданого на тимчасово непідконтрольній Україні території серії НОМЕР_3, видно що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в Куйбишевському районі м. Донецька, Донецької області, у віці 61 року (а.с. 10)

Згідно з довідкою про причину смерті № 37 від ІНФОРМАЦІЯ_7, виданою на тимчасово непідконтрольній Україні території видно, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в Куйбишевському районі м. Донецька, внаслідок ракової інтоксикація. (а.с. 11)

З фотозмінку (а.с.15,16.), який було надано заявником, вбачається, що на кладовищі є поховання на надгробному хресті якого вказано «ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_7».

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним та не створює правових наслідків.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані

діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Тому, суд не може прийняти до уваги свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видане на тимчасово непідконтрольній Україні території та лікарське свідоцтво про смерть № 37 від ІНФОРМАЦІЯ_7, видане центром міської клінічної лікарні №21 м. Донецьк, що також знаходиться на тимчасово окупованій території, згідно з якими ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в Куйбишевському районі м. Донецька, Донецької області, як допустимі докази при розгляді даної справи. Однак, оцінюючи надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з ч. 8 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Так в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в Куйбишевському районі м. Донецька, Донецької області, тобто на території, що не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для отримання свідоцтва про його смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України.

Беручи до уваги, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті чоловіка для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4. ст. 2571, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10-15, 60, 61, 107, 208-209, 212-215, 218, 256-259, 2571, 367 ЦПК України,п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи: Слов'янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті в певний час - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Новоросійська, Краснодарського краю, громадянина України, який був зареєстрований у АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_7 вКуйбишевському районі м. Донецька, Донецької області.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду В.І. Старовецький