Номер провадження: 22-ц/785/4851/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, щоОСОБА_3 є власницею квартири під № 14 у буднику під № 34, розташованому по вул. Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013р. загальною площею 119,1 кв.м., нежитлового приміщення горища, що знаходиться за адресою: м. Одеси, вул. Троїцька, буд. 34, на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р. загальною площею 100,1 кв.м., нежилого приміщення (крамниці), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 34, на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р., загальною площею 98,3 кв. м., квартири під. № 13, у будинку під № 34, розташованому по вулиці Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р., яка в цілому складається з чотирьох житлових приміщень, загальною площею 89,5 кв.м., нежитлового підвального приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, буд. 34, загальною площею 59,7 кв.м., квартири під № 11 у буднику під № 34, розташованому по вулиці Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р., яка в цілому складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 89,6 кв.м., квартири під № 12, у будинку під № 34, розташованому по вул. Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі продажу від 14.11.2013 р., яка складається в цілому з трьох житлових кімнат загальною площею 57,0 кв.м., квартири під №10 у будинку під № 34, розташованому по вул.. Троїцькій у м. Одесі, на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р. яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною площею 61,4 кв.м.

14.11.2013р. Департаментом ДАБІ в Одеської області була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлового підвального приміщення, нежитлового приміщення магазину, нежитлового приміщення горища, квартир №№ 10,11,12,13,14, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту в плані, без зміни, висотної відмітки покрівлі, з внутрішнім переплануванням приміщень, з переобладнанням їх під кафе та міні-готель». З моменту реєстрації вищезазначеної декларації та початку проведення будівельних робіт позивачем, громадянкою ОСОБА_5, яка мешкає в будинку під № 34 по вул. Троїцькій в м. Одесі, постійно вчиняються дії направлені на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, шляхом подачі різних за змістом заяв та скарг до державних органів України, на нібито неправомірні дії позивача. У своїх заявах, ОСОБА_5 зазначає, що позивачкою проводяться будівельні роботи з грубими порушеннями будівельних норм, державних стандартів і правил, до неї неодноразово застосовували фізичне насильство і погрожують життям. Між тим, усю інформацію, викладену в заявах, скаргах, позовній заяві, позивачка вважає неправдивою, такою, що порочить її ділові репутацію, честь та гідність, створює негативне враження у них інших осіб відносно неї.

Посилаючись, на те, що поширення неправдивої інформації завдало їй моральну шкоду, ОСОБА_3, звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 15 000 грн.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав.

ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, про слухання справи була повідомлена належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, представник ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири під № 14 у буднику під № 34, розташованому по вул. Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013р., загальною площею 119,1 кв.м., нежитлового приміщення горища, що знаходиться за адресою: м. Одеси, вул. Троїцька, буд. 34, на підставі договору купівлі - продажу від 14.11.2013 р., загальною площею 100,1 кв.м., нежилого приміщення (крамниці), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 34, на підставі договору купівлі - продажу від 14.11.2013 р., загальною площею 98,3 кв. м., квартири під. № 13, у будинку під № 34, розташованому по вулиці Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р., яка в цілому складається з чотирьох житлових приміщень, загальною площею 89,5 кв.м., нежитлового підвального приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, буд. 34, загальною площею 59,7 кв.м., квартири під № 11 у буднику під № 34, розташованому по вул. Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р., яка в цілому складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 89,6 кв.м., квартири під № 12, у будинку під № 34, розташованому по вул. Троїцькій у м. Одесі на підставі договору купівлі продажу від 14.11.2013 р., яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною площею 57,0 кв.м., квартири під №10 у будинку під № 34, розташованому по вул. Троїцькій у м. Одесі, на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р. яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною площею 61,4 кв.м.

14.11.2013р. Департаментом ДАБІ в Одеської області була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлового підвального приміщення, нежитлового приміщення магазину, нежитлового приміщення горища, квартир №№ 10,11,12,13,14, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту в плані, без зміни, висотної відмітки покрівлі, з внутрішнім переплануванням приміщень, з переобладнанням їх під кафе та міні-готель».

З моменту реєстрації вищезазначеної декларації та початку проведення будівельних робіт позивачкою, ОСОБА_4 неодноразово звертається до органів влади з приводу проведення вказаного будівництва, зазначаючи, що будівництво ведеться з грубим порушенням будівельних норм, державних стандартів та правил.

Крім того, ОСОБА_4 за захистом своїх порушених прав звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту ДАБІ в Одеській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_3 про зобовязання скасувати декларацію про початок будівельних робіт від 09.06.2015 року №ОД 70. Також, під час розгляду справи надавала доповнення до адміністративного позову.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2017 року, у задоволені зазначеного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Проте, не зважаючи на наявність постанови суду від 08.07.20167 року, ОСОБА_4 зверталась до Департаменту комунальної власності ОМР з заявою від 25.07.2016 року з приводу будівельних робіт з реконструкції частини житлового комплексу в будинку №34 по вул. Троїцькій у м. Одесі, за якою просила здійснити обстеження земельної ділянки у дворі будинку №34 за вказаною адресою на предмет її самовільного зайняття громадянкою ОСОБА_3 в результаті реконструкції веранди в квартирі №10.

З матеріалів справи встановлено, що Департаментом ДАБІ в Одеській області за заявою ОСОБА_4 проводилась перевірка дотримання вимог чинного містобудівного законодавства за адресами м. Одеса, вул. Троїцька, 34, з приводу будівництва ОСОБА_3

Також, 10.03.2017 року ОСОБА_4 зверталась до Одеського міського голови з заявою про порушення її прав ОСОБА_3 унаслідок проведення відповідної реконструкції.

Усі свої звернення відповідачка мотивувала порушенням ОСОБА_3 містобудівного законодавства та її прав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно зі ст.3 Конституції України честь та гідність людини визнаються в Україні одними з найвищих соціальних цінностей. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" належними Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Судами першої та апеляційної інстанції за розглядом адміністративної справи за її позовом були встановлені обставини, які не підлягають доказуванню, зокрема, що ОСОБА_3 здійснюється реконструкції нежитлового підвального приміщення, нежитлового приміщення магазину, нежитлового приміщення горища, квартир №№ 10, 11, 12, 13, 14 без змін геометричних розмірів фундаменту в плані, то остання у поданій декларації про початок виконання вказаних робіт при зазначені інформації про земельну ділянку цілком правомірно послалась на наведений п.4 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466.

Тобто, фактично подана декларація про початок виконання будівельних робіт на обєкті ІІІ категорії складності від 09.06.2015 року № ОД 70 і є документом, який дає право виконувати будівельні роботи.

Суд першої інстанції зазначив, що звертаючись з даним позовом, ОСОБА_4 не вказано жодної обставини, яка б свідчила про внесення замовником ОСОБА_3 до декларації про початок виконання будівельних робіт недостовірних даних, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом та не надано жодних доказів у підтвердження таких обставин. Судом також не було встановлено наявності підстав для скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, передбачених ст. 39-1 Закону України «про регулювання містобудівної діяльності», зокрема, не встановлено фактів зазначення ОСОБА_3 недостовірних даних, які б були підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

Також судом зазначено, що не знайшли посилання ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_3 в план реконструкції безпідставна була включена самочинна прибудова (веранда), що виходить за межі фундаменту. Зазначені доводи спростовуються наданим ОСОБА_3 та наявним у матеріалах справи технічним паспортом від 15.02.2007 року на квартиру № 10, вул. Троїцькій, 34, в м. Одесі, з якого вбачається, що станом на момент укладення між ПАТ КБ «Правекс банк» та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу від 14.11.2014 року, вказана прибудова (веранда) площею 12,6 вже була побудована та стала обєктом купівлі-продажу за цим договором.

Суди обох інстанцій за розглядом адміністративної справи зазначили, що наведені ОСОБА_4 обставини жодним чином не свідчать про те, що об'єкт будівництва за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 34, є самочинним будівництвом.

Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що інформація ОСОБА_4, викладена в скаргах, позовній заяві, доповнень до неї, та стосовно якої заявлено цивільний позов, не знайшли свого підтвердження при їх дослідженні.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд вірно визнав, що інформація, викладена ОСОБА_4 в адміністративному позові та доповнень до нього, була підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, вирази відповідача, відображені у документах, відносяться до оціночних суджень, і є висловлюваннями, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду характеру використання мовностилістичних засобів при їх викладенні. При цьому, достовірність викладеної інформації досліджувалась судом при розгляді вказаної справи.

Також, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.02.2009, № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" у випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), згідно з яким звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Проте звернення до правоохоронного чи державного органу із заявою або скаргою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган наділений владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника, не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи.

Тому, такі звернення за змістом частини першої статті 277 Цивільного кодексу України не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

У звязку з тим, що підстави позову ОСОБА_7 не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, інформацію, яку вона оскаржує, неможливо розцінити як таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачки, а у звязку з недоведеністю основних вимог, а також з тим, ще не встановлено поширення відповідачкою неправдивої інформації, суд на законних підставах відмовив ОСОБА_7 у задоволені позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 про те, що висновки суду стосовно того, що не встановлено поширення відповідачкою неправдивої інформації, так як скарги відповідача на позивача відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію, або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу, не відповідають дійсним обставинам справи, так як своїми діями відповідач принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_3, а вся інформація, яка викладена в заявах, скаргах, позовній заяві є припущенням, без підтвердження жодними належними доказами, внаслідок чого є неправдивою та такою, яка порочить ділову репутацію позивача, не приймається судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що під час розгляду справи було встановлено, що відповідачка звертаючись до органів державної влади з заявами щодо вчинення на її думку порушень позивачкою, не мала на меті поширювати таку інформацію, а реалізовувала своє законне право щодо таких звернень. Крім того, саме по собі звернення до органів державної влади з відповідними заявами не може вважатись чи розцінюватись, як поширення інформації, як таке.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_8