АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09 серпня 2017 року,

встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Посилалась на те, що з 27 вересня 2014 року по 20 лютого 2015 року працювала на виробництві, що займається виготовленням жіночих та чоловічих сумок торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1». Вказана торгова марка зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Виробничі приміщення, де виготовляються сумки, знаходяться по АДРЕСА_1

Вказувала, що при працевлаштуванні у неї з відповідачами існувала усна домовленість про подальше офіційне оформлення трудових відносин між нею та відповідачами, але вже після того, як вона буде допущена до виконання своїх професійних обов'язків.

Протягом вищевказаного періоду роботи отримувала заробітну плату від 3500 до 4000 гривень на місяць. Кошти отримувала особисто від ОСОБА_6, що займала посаду бухгалтера на підприємстві.

Справа № 727/3243/17-ц Провадження №22-ц/794/1075/17 Категорія 56

Головуючий у 1-й інстанції Семенко О. В. Доповідач Кулянда М.І.

20 лютого 2015 року змушена була звільнитися із роботи у зв'язку із погіршенням стану свого здоров'я.

Одразу після звільнення, 03 березня 2015 року, звернулася до Чернівецької обласної психіатричної лікарні для проходження медичного огляду, а в подальшому перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні №3 даного закладу з діагнозом - підгостра токсична енцефаломієлополінейропатія з помірним парапарезом ніг, легким дистальним параперезом рук, мозочковою та сенситивною атаксією, астенічним синдромом. Позивачку було направлено на медико-соціальну експертну комісію для встановлення групи інвалідності та визначення відсотків втрати працездатності.

В період з 10 червня 2016 року по 26 лютого 2016 року вона пройшла повторну експертизу і їй встановлено третю групу інвалідності. Зазначала що на лікування витратила великі кошти, а тому просила стягнути з відповідачів на її користь 110 000 гривень матеріальної шкоди та 80 100 гривень моральної шкоди і встановити факт перебування її з відповідачами у трудових відносинах.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу і просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідачі просять її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

У справі встановлено, що відповідачі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, будучи фізичними особами - підприємцями, створили виробництво, що займається виготовленням жіночих та чоловічих сумок під торгову марку «ІНФОРМАЦІЯ_1». Вказана торгова марка зареєстрована і належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського інституту інтелектуальної власності (Укрпатент) (а.с.11).

Зазначене виробництво знаходиться по АДРЕСА_1 в орендованих приміщеннях, якими відповідачі користуються на підставі договору оренди нерухомого майна від 01 серпня 2012 року, укладеного між ТДВ Чернівецькою виробничо-торговельною колективною фірмою «Акцент ЛТД» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і ОСОБА_4.(а.с. 11-18).

Судом встановлено, що відповідачі по справі ОСОБА_5 і ОСОБА_4, будучи фізичними особами - підприємцями, кожен зокрема, займалися укладенням трудових договорів із працівниками, тобто наймали працівників для роботи на виробництві, при чому у рівній кількості ( 20-25 чоловік) кожен. І жоден із них, як встановлено судом першої інстанції, позивачку не знав, не наймав її на роботу, не допускав до виконання будь-яких операцій та не здійснював оплату за виконану роботу.

Вказані обставини підтвердив у суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров'ю працівника, позивачка ОСОБА_1 вказувала на наявність трудових правовідносин, які виникли внаслідок її фактичного допуску до виконання трудових обов'язків з 27 вересня 2014 року, які полягали в пошитті нею жіночих сумок та склеюванні їх окремих деталей.

Зазначаючи ОСОБА_6, як відповідачку у справі, позивачка не зазначила та не довела, що ОСОБА_6 є належним відповідачем у справі. Більше того, судом встановлено, що остання не була фізичною особою-підприємцем, а перебувала у трудових відносинах із ОСОБА_4 на посаді бухгалтера, а тому не може бути належним відповідачем у справі.

Позивачка ОСОБА_1, пред'явивши позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не зазначила з ким із них конкретно перебувала у трудових відносинах, тобто домовлялася про умови праці, оплату за виконання трудових обов'язків та хто із них допустив її до роботи.

Надаючи пояснення в суді апеляційної інстанції, позивачка підтвердила ту обставину, що з відповідачами розмову по працевлаштуванню, умови праці та оплату праці не вела, а її посилання як на докази перебування у трудових відносинах з відповідачами - фотографії та пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, то вони не є належними та допустимими доказами, оскільки із змісту фотографій, які знаходяться у матеріалах справи не вбачається факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Що стосується пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, то суд першої інстанції правильно не прийняв їх до уваги, оскільки останні не надали належних доказів того, що вони перебували у трудових відносинах з відповідачами.

Колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою не надано доказів наявності причинного зв'язку між виконанням нею трудових обов'язків на виробництві відповідачів і як наслідок - її хворобою. Одним із доказів наявності такого причинного зв'язку на який посилалась позивачка є висновок комісійної судово-медичної експертизи №096 Чернівецької медико-соціальної експертної комісії.

Однак, наявність професійного захворювання обов'язково підтверджується актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, який підписує комісія з розслідування і в якому зазначаються основні умови, обставини і причини виникнення професійного захворювання, а також встановлення спеціалізованою лікувальною установою професійного захворювання працівника, якою Чернівецька медико-соціальної експертної комісія не являється.

Процедура оформлення акту зазначена в Порядку проведення розслідувань та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232(далі - Порядок).

Слід зазначити, що Державна установа «Чернівецький обласний лабораторний центр МОЗ України» листом №18 /1714 від 25 квітня 2017 року повідомила про те, що від спеціалізованих профпатологічних лікувально-профілактичних закладів України повідомлення про факт встановлення діагнозу професійного захворювання у ОСОБА_1 до Державної установи не надходило (а.с. 72 ).

Отже, позивачкою ОСОБА_1 не дотримано процедури проведення розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання, який передбачено Порядком, не надано належних та допустимих доказів як працевлаштування до відповідачів та виконання трудових обов'язків, пов'язаних із шкідливими умовами праці так і причинного зв'язку між такою роботою та хворобою.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок комісійної судово-медичної експертизи №096, який підтверджено факт наявності у позивачки професійного захворювання є безпідставними, оскільки Чернівецька медико-соціальна експертна комісія не встановлює факту наявності професійного захворювання, а тільки встановлює групу інвалідності та розмір втрати працездатності. Віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв'язку захворювання з умовами праці, згідно з додатком 14 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (далі-Порядок), який затверджено постановою КМУ від 30 листопада 2011 року №1232 та переліку захворювань, затвердженого постановою КМУ від 08 листопада 2000 року №1662. Перелік установ і закладів, які мають право встановлювати остаточний діагноз професійних захворювань затверджено наказом МОЗ України від №133 від 25 березня 2003 року і Чернівецьке обласне бюро судово-медичних експертиз м. Чернівці не входить до даного переліку, а тому не має права встановлювати наявність чи відсутність професійного захворювання.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність та недоведеність заявлених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ М.І.Кулянда

Судді : /підпис/ А.І.Владичан

/підпис/ О.О. Одинак

Згідно з оригіналом: М.І. Кулянда