Справа № 645/1673/17
Провадження № 2/645/1362/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Шарка О.П.

секретаря судових засідань - Ятлової Ю.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Четверта Харківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Четверта Харківська державна нотаріальна контора, в якому прсить суд встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року та визнати право власності на спадкове майно, а саме на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її дід - ОСОБА_4, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцеві на підставі рішення народного суду 3-ї ділянки Орджонікідзевського району м.Харкова від 05.07.1956 року. Дід позивача був власником ? частини житлового будинку за зазначеною адресою та постійно до самої смерті проживав за вищевказаною адресою, оскільки будь-якого іншого житла в нього не було, зі слів позивача, вона була зареєстрована і постійно проживала із дідом, оскільки в силу свого похилого віку та поганого стану здоров'я, дід потребував постійного стороннього догляду та допомоги, яку йому надавала позивач. На думку позивача, вона фактично прийняла спадщину після смерті діда, оскільки відповідно закону вступила в управління та володіння спадклвим майном.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти задоволення позову не заперечила.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, рішення ухвалити на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані письмові докази та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

В ст.ст. 13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ході судового розгляду встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є онукою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (запис акта про смерть №101 від 12.02.1965 року).

На підставі рішення народного суду 3-ї ділянки Орджонікідзевського району м.Харкова від 05.07.1956 року ОСОБА_4 на праві власності належало ? частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК Україниспадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини , а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Згідно з пп. 4, 5Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року„ Про судову практику у справах про спадкування, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів,особа може звернутися в суді з заявою про встановлення цих фактів,яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ст. ст. 548,549 ЦК УРСРдля придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини;запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця,та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Позивачем та відповідачем не надано суду відповідних доказів, які підтверджували, що позивач фактично вступила в управління або володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Окрім того, судом задовольнялось клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано з Четвертої Харківської державної нотаріальної контори відомості про те чи звертався хтось зі спадкоємців з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, однак, відповідь на адресу суду не надійшла, представник позивача відмовилася від свого клопотання, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Оскільки доводи позивача не ґрунтуються на безспірних доказах, що містяться у справі та нормах чинного законодавства, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного ст. ст. 10, 11, 174, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Четверта Харківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: