Справа № 363/2275/17 Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/4365/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 26.10.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області про визначення додаткового строку, необхідного для подачі заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог щодо визначення ОСОБА_2 додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця - ОСОБА_3, яка померла 12 вересня 2015 року, терміном у три місяці з дня вступу рішення у закону силу відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що спадкоємець своєчасно спадщину не прийняв через те, що не зміг звернутися до нотаріуса, оскільки свідомо знаючи про існування відкриття спадщини, за відсутності будь-яких перешкод, не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття, а звернувся до нотаріуса задовго після спливу строку передбаченого законом для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, зазначена позивачем причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі перебування на лікуванні терміном сім днів без установлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено, що строк для прийняття спадщини пропущено з поважної причини, позовні вимоги є безпідставні та не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 липня 2017 року скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 15 вересня 2011 року ОСОБА_3, за життя, уклала спадковий договір, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 ( а.с. 23-24 ).

12 вересня 2015 року вона померла ( а.с. 20, 31 ), унаслідок чого відкрилась спадщина на кв. 47, що по вул. Шолуденка, 7, м. Вишгород, Київської області та земельна ділянка, розташована в с/т "Каскад", Вишгородського району, Київської області ( а.с. 43 ).

Сестра спадкодавця - ОСОБА_5 18 вересня 2015 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( а.с. 17 зв. ), а 30 вересня 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 ( а.с. 48 зв. ).

21 вересня 2015 року до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області звернувся ОСОБА_6 із заявою про вжиття заходів щодо охорони майна спадкодавця, посилаючись на укладення із ОСОБА_3 2011 році спадкового договору за яким він набув права власності на кв. 47, що по вул. Шолуденка, 7, м. Вишгород, Київської області ( а.с. 25 зв. ).

Окрім цього, як встановленого державним нотаріусом, в строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, подана заява про прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_3 ( а.с. 30 ).

Однак, матеріали спадкової справи не містять будь-яких даних про видачу названому заявнику правовстановлюючих документів на спадкове майно ( а.с. 17-53, 86 ).

При цьому, ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса 28 квітня 2017 року із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом після померлої 12 вересня 2015 року ОСОБА_3 ( а.с. 49 ).

Того ж дня, державний нотаріус Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_8 розяснив ОСОБА_2 про те, що ним подано заяву з порушенням ст. 1270 ЦК України, тобто після закінчення шестимісячного терміну, встановленого законодавством для подання заяви про прийняття спадщини ( а.с. 6 ).

Крім цього, зазначено, що заявником не підтверджено родинних стосунків із спадкодавицею, так як вона народилися із прізвищем Рябовичева ( а.с. 27 зв. ), однак в шлюб із ОСОБА_3 вступила вже із прізвищем Рябович ( а.с. 28 зв. ) та не надано свідоцтво про народження батька заявника ( а.с. 6 ).

А тому, заявнику запропоновано надати необхідні документи, в т.ч. правовстановлюючі на спадкове майно.

У звязку із цим, 13 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із названим позовом до Вишгородського районного суду Київської області ( а.с. 2-3 ).

Разом з цим, на підтвердження позовних вимог надав лише довідку Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» відповідно до якої ОСОБА_2 перебував на амбулаторному лікуванні з 07 березня 2016 року по 13 березня 2016 року ( а.с. 5 ).

Проте, на переконання апеляційного суду, факт перебування позивача на лікуванні з 07 березня 2016 року по 13 березня 2016 року не доводить існування поважних, обєктивних та непереборних обставин, які зумовили пропуск ним строку для прийняття спадщини, протягом всього шестимісячного строку для прийняття спадщини, або щонайменше протягом переважної частини такого шестимісячного строку.

За таких обставин, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини та прийшов до висновку про відмову в позові за його необґрунтованості і ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України,.

При цьому, ним дана належна оцінка доказів по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

Крім цього, як вірно зазначив місцевий суд, відповідно до п. 24 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В листі №24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

У зазначеній категорії справ є обовязковим обґрунтування поважності причин пропуску цього строку.

Так, поважними визнаються: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Таким чином, посилання апелянта на те, що він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у встановлений шестимісячний строк у звязку з тим, що перебував на лікуванні з 07 березня 2016 року по 13 березня 2016 року, з точки зору суду другої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції про необгрунтованість заявлених вимог, оскільки поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій, а названі позивачем до таких не відносяться.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Окрім того, той факт, що позивач є єдиним спадкоємцем, а тому має повне право на спадщину після смерті тітки, не може прийматися судом до уваги, оскільки позивач не набуває прав на спадкове майно автоматично як єдиний спадкоємець, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, спадщину прийняла із дотриманням ст. 1270 ЦК України ОСОБА_7.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що саме по собі перебування на лікуванні терміном сім днів без установлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не може вважатися поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Тим паче, заявник перебував на амбулаторному лікуванні, а не на стаціонарному, унаслідок чого міг безперешкодно звернутись до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Не надав апелянт суду і доказів на підтвердження своїх родинних стосунків із спадкодавцем, на чому наполягала нотаріус при зверненні ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 1272 ЦК України, ст.ст. 57-60 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Інші доводи його апеляції, зокрема, про відсутність інших спадкоємців, поважність причин звернення із заявою до нотаріуса, на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності, оскільки повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що додатковою підставою для відмови у задоволенні позову по справі є необхідність захисту законних прав та інтересів ОСОБА_7, як спадкомця померлої 12 вересня 2015 року ОСОБА_3, оскільки залучення її у справі в апеляційній інстанції чиним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області про визначення додаткового строку, необхідного для подачі заяви про прийняття спадщини залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_9