Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовано тим, що 16 квітня 2008року між банкомта ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальникотримала кредит у розмірі 7 368 доларів 42 центи США строком до 15 квітня 2011року зі сплатою 24 % річних.

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 30 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 32 666 доларів 43 центи США, що еквівалентно 261 102 грн 78коп., позивач просив стягнути вказану суму із боржника.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014 року позовПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» 261 102 грн 78 коп., із яких за тілом кредиту - 52 066 грн 72 коп., проценти - 39 023 грн 51 коп., підвищені проценти - 170 012 грн 55 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішеннямапеляційного суду Одеської області від 15 березня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» 226 869 грн 73 коп., із яких за тілом кредиту - 52 066 грн 72 коп., проценти - 39 023 грн 51 коп., підвищені проценти - 135 779 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що 16 квітня 2008 року між банкомта ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 7 368 доларів 42 центи США строком до 15 квітня 2011 року зі сплатою 24 % річних.

За змістом п. 2.3. кредитного договору кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену у п. 1.1. договору, у разі зміни Національним банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора. Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово: за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки.

Встановлено, що із 15 липня 2008 року процентна ставка за кредитом ОСОБА_6 підвищена із 24 до 30 % річних.

За доводами касаційної скарги ОСОБА_6 оспорює правомірність підвищення процентної ставки за кредитом.

За правилами ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення кредитного договору від 16 квітня 2008 року) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного Банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до п. 3 Правил надання послуг поштового зв'язку (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п. 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

З огляду на зазначене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

ОСОБА_6 була повідомлена про зміну процентної ставки рекомендованим листом, який вона отримала особисто 08 липня 2008 року, що нею не спростовано, а тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що збільшення розміру процентної ставки відбулося у строк та спосіб, передбачені кредитним договором.

Умови кредитного договору (ст. 2) передбачають нарахування та сплату щомісячних процентів, тобто розміру процентної ставки за користування кредитом у разі, коли терміни внесення платежівне порушено; та підвищених процентів - розміру підвищеної процентної ставки за користування кредитом у разі порушення строків погашення кредиту. При цьому у разі дотримання графіку внесення платежів процентна ставка як плата за користування кредитними коштами залишається у погодженому сторонами розмірі.

Зокрема у п. 2.4. кредитного договору зазначено, що підвищена процентна ставка за користування кредитом не застосовується, якщо погашення простроченої суми основного боргу позичальника відбулося протягом перших трьох календарних днів з дати виникнення такого прострочення. Якщо оплата простроченої суми основного боргу позичальника не була здійснена протягом перших трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу позичальника нараховується підвищена процента ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення.

Пункт 2.4. кредитного договору у судовому порядку недійсним не визнано, а тому застосування цього положення кредитного договору є правомірним (ст. 204 ЦК України).

Порушення ОСОБА_6 строків погашення кредиту почалося в листопаді 2008 року, тому на підставі п. 2.4. кредитного договору починаючи із 15 листопада 2008 року відбулося нарахування боржнику підвищених процентів у кожному періоді, де мало місце прострочення платежів.

Наведені обставини спростовують доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що підвищені проценти нараховано їй з моменту укладення кредитного договору.

Доводи касаційної скарги про сплив позовної давності у справі є безпідставними, оскільки нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною у застосуванні.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-738цс15 від 24 червня 2015 року, № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року).

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права, то суд апеляційної інстанції не має права розглядати заяву про застосування цієї норми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-2913цс15 від 27 січня 2016 року).

Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-246цс14 від 11 лютого 2015 року).

За змістом ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).

У заявах на адресу суду першої інстанції від 28 січня 2014 року та від 21 лютого 2014 року ОСОБА_6 особистим підписом підтвердила обставини її обізнаності із датами (29 січня 2014 року та 24 лютого 2014 року) та місцем судового розгляду справи, тому при постановленні 24 лютого 2014 року Київським районним судом м. Одеси заочного рішення вимоги ч. 4 ст. 169 ЦПК України не порушено. Заперечення на позовну заяву, у якому містилися посилання на пропуск позивачем строків звернення до суду, подано до суду першої інстанції після винесення ним рішення у справі.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування ним строку позовної давності за заявою, поданою безпосередньо до суду апеляційної інстанції після вирішення судом першої інстанції спору по суті, а тому доводи касаційної скарги про те, що суд не врахував при вирішенні позову положень ст. ст. 256, 261 ЦК України, не можуть бути підставою скасування ухвалених у справі судових рішень.

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, норму, яка їх регулює, оцінивши згідно вимог ст. 212 ЦПК України докази, суди вирішили справу згідно закону.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик