Справа № 347/1795/16
Провадження № 22-ц/779/1105/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І. М. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.,

секретар Шемрай Н.Б.,

з участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Косівського районного суду від 16 травня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

у травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що заочним рішенням Косівського районного суду від 01.03.2017 позов ОСОБА_5 задоволено частково, в частині стягнення інфляційних втрат з ОСОБА_4 відмовлено. Оскільки судом не було вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_5 на її користь понесених судових витрат, посилаючись на норму ч. 1 ст. 88 ЦПК України, просила стягнути такі судові витрати з ОСОБА_5 згідно поданих нею квитанцій.

Ухвалою Косівського районного суду від 16 травня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на порушення судом при постановленні ухвали норм процесуального права. Так, заочним рішенням Косівського районного суду від 01.03.2017 ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог до неї відмовлено повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд в силу статті 88 ЦПК України повинен був керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи наявні докази того, що нею також сплачувався судовий збір та витрати на правову допомогу, фахівець в галузі права неодноразово брав участь в судових засіданнях, ознайомлювався з матеріалами справи, готував різного виду заяви. Зазначені послуги нею були оплачені, що підтверджується квитанціями. Тому просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення з ОСОБА_7 на її користь судових витрат.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, представник ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання розподілу між сторонами судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Косівського районного суду від 01 березня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 27 457,58 грн та 3 551,21 грн судових витрат. В частині стягнення інфляційних втрат з ОСОБА_4 відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК України. Якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат, то за заявою сторони, а також із власної ініціативи суд на підставі ст. 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання (п. 41 даної постанови).

10 травня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Косівського районного суду із заявою з посиланням на ч. 1 ст. 88 ЦПК України про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання про стягнення з ОСОБА_5 на її користь як відповідачеві, у задоволенні вимог до якого позивачеві відмовлено, судових витрат, понесених нею при розгляді справи. При цьому зазначила про сплату судового збору та оплату послуг з надання правової допомоги, посилаючись на квитанції та аркуші справи 51, 59, 64, 65, 147.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 під час розгляду справи не заявляла вимоги про стягнення з ОСОБА_7 понесених нею судових витрат. Однак, при цьому суд не врахував імперативні норми ч. 1 ст. 88, п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України щодо обовязку суду вирішити питання розподілу між сторонами судових витрат і присудження останніх відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а також ту обставину, що розгляд справи проведено заочно без участі ОСОБА_4

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у тому разі, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, що в силу вимог ст. 312 ЦПК України є підставою для її скасування і передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду від 16 травня 2017 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_8