Справа № 591/386/17
Провадження № 2/591/1016/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи: приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3

про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що 29.11.2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: м. Суми, вул. Охтирська, буд.№44, кв.№34. Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 4367. За умовами договору купівлю-продаж квартири було здійснено за ціною 21091 грн.. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що починаючи з 2014 року він тісно товаришував з ОСОБА_4, який займався бізнесом і використовував для цього спірну квартиру, у зв»язку з чим він іноді перебував в зазначеній квартирі без дозволу позивача. Зі слів позивача, в листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернувся до нього проханням виступити поручителем за його борговими зобов»язаннями, надавши під заставу свою квартиру. ОСОБА_5 мав намір отримати в борг від ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 4000 доларів США під 8% в місяць строком на 1 рік. 29.11.2016 року Позивач разом із ОСОБА_5 прийшли в приміщення нотаріальної контори приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3, де вони зустрілись з відповідачем для укладання договору. Позивач наголошує на тому, що на момент підписання договору в конторі приватного нотаріуса йому нічого не роз»яснили про суть і наслідки угоди, яку він укладає. Зі слів позивача, з текстом договору він ознайомився лише вдома і саме в той момент з»ясував що він уклав договір купівлі-продажу квартири. При цьому позивач стверджує, що за продану квартиру він грошових коштів від покупця ОСОБА_2, не отримував взагалі. Позивач зазначає, що 29.12.2016 року він, прийшовши додому після роботи, виявив, що його речі, грошові кошти, та документи, якими було оформлено позику між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зникли разом із ОСОБА_5. Після того часу позивач ОСОБА_5 не бачив, на телефонні дзвінки позивача ОСОБА_5 не відповідав. Натомість позивачу неодноразово телефонував ОСОБА_2 з погрозами продати його квартиру в разі, якщо позивач не погасить борг ОСОБА_5. Позивач вважає, що ОСОБА_5 діючи спільно з ОСОБА_2 ввели його в оману з метою незаконно заволодіти його квартирою. Позивач наголошує, що він не мав наміру продавати свою квартиру яка була його єдиним житлом, а тому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири.

Позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки вважає, що позивачу було достеменно відомо про суть і наслідки договору, який укладався між позивачем та відповідачем. При цьому зазначає, що позивач до моменту укладання договору, самостійно здійснив оцінку квартири, яку збирався продавати, прибув до нотаріальної контори з паспортом та оригіналами документів на квартиру. В підписаному сторонами договорі купівлі-продажу квартири зазначено, що сторони, які його підписують, усвідомлюють природу цього договору та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу. А також, що сторони договору підтверджують: що укладання договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому. Також представник суду пояснив, що його клієнт ОСОБА_2 не мав будь-яких стосунків з ОСОБА_5 і познайомився з ним як з приятелем позивача напередодні укладання договору купівлі-продажу квартири. Будь-яких грошових коштів ОСОБА_5 його клієнт не надавав. Представник наголошує, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири в нотаріальній конторі приватного нотаріуса ОСОБА_3 його клієнт, в присутності останньої, передав позивачу грошові кошти в розмірі 21091 грн.. Також, до моменту підписання договору приватний нотаріус ОСОБА_3 роздрукувала та надала позивачу і відповідачу примірники договору, який планується до підписання, для ознайомлення, а також роз»яснила сторонам суть угоди та її наслідки. Представник відповідача запевняє, що його клієнт не вводив в оману позивача про суть угоди купівлі-продажу квартири, не здійснював на нього тиску і не вчиняв протиправних дій задля заволодінням квартирою позивача, а тому просить суд в позові відмовити.

3-тя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3П в судовому засіданні пояснила, що дійсно 29.11.2016 року до неї в нотаріальну контору з»явились ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з метою укласти договір купівлі-продажу квартири, власником якої на той момент був ОСОБА_1. Квартира знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Охтирська, буд.№44, кв.№34. ОСОБА_1 надав їй всі необхідні правовстановлюючі документи на квартиру, передбачені законодавством для укладання договору купівлі-продажу. ОСОБА_3 пояснила, що на підставі наданих їй документів вона роздрукувала примірники договору купівлі-продажу квартири, який пропонується для підписання, та надала їх сторонам для ознайомлення. Після ознайомлення з текстом договору вона пояснила сторонам договору (ОСОБА_1 та ОСОБА_2А.) суть угоди купівлі-продажу квартири та її наслідки. Зі слів ОСОБА_3 вона бачила як ОСОБА_2 передавав якісь грошові кошти особисто ОСОБА_1 в її нотаріальній конторі. Після цього сторони підписали договір купівлі-продажу квартири і вийшли з приміщення її контори. Будь-якого тиску на ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 або ОСОБА_5, який весь час оформлення договору знаходився в приймальній нотаріуса, ОСОБА_3 не помітила. Поведінка присутніх осіб була звичайною.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом при розгляді справи встановлено, що 29.11.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: м. Суми, вул. Охтирська, буд.№44, кв.№34. Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 4367. За умовами договору купівлю-продаж квартири було здійснено за ціною 21 091 грн./а.с.8-9/.

29.11.2016 року позивач разом із ОСОБА_2 прийшли в приміщення нотаріальної контори приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3, де було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, чого не заперечував сам позивач.

Факт передачі в борг 4000 доларів США під 8% щомісячно строком на 1 рік від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 відповідач заперечує. Позивач в свою чергу не надав суду доказів, які б підтвердили існування цього факту, як того вимагає ст. ст. 206, 208, 1047 ЦК України.

Твердження позивача ОСОБА_1 про той факт, що в нотаріальній конторі йому не пояснили ані суть, ані наслідки угоди, яку він укладає, на думку суду, не мають будь-якого підтвердження, так як приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в судовому засіданні пояснила, що на підставі наданих їй ОСОБА_1 документів вона роздрукувала примірники договору купівлі-продажу квартири, який пропонується для підписання, та надала їх сторонам для ознайомлення. ОСОБА_1 ознайомився з текстом договору після чого вона пояснила сторонам договору (ОСОБА_1 та ОСОБА_2А.) суть угоди купівлі-продажу квартири та її наслідки.

Окрім зазначеного вище, ОСОБА_1 до моменту укладання договору, самостійно здійснив оцінку квартири, прибув до нотаріальної контори з паспортом та оригіналами документів на квартиру. Також, в підписаному сторонами договорі купівлі-продажу квартири зазначено, що сторони, які його підписують, усвідомлюють природу цього договору та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу. А також, що сторони договору підтверджують: що укладання договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

Зазначені вище пояснення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в судовому засіданні повністю підтвердив і представник відповідача.

Судом також досліджено ті факти та доводи позивача, яким він доводить існування факту омани, яка на його думку мала місце з боку відповідача, а саме: позивач посилається на норми ст.215 ЦК України, яка зазначає що серед підстав недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст.203 цього кодексу.

Також позивач посилається на норми ст.230 ЦК України та просить суд застосувати наслідки визнання правочину недійсним, передбачені ст.216 ЦК України.

При цьому позивач зазначає, що на його думку омана відповідача полягає тому, що відповідач грошових коштів за квартиру не передавав; квартиру не оглядав; станом її не цікавився; ключі від квартири не забирав, а тому не вчинив жодної реальної дії, пов»язаної із набуттям та реалізацією свого права власності на нову придбану квартиру.

Суд не може погодитись з такими доводами позивача, щодо наявності факту його омани з боку відповідача з наступних підстав.

Частина 1 ст.230 ЦК України зазначає, що омана має бути спрямована щодо обставин, які мають істотне значення і передбачені в ч.1 ст.229 ЦК України.

Частина 2 зазначеної вище статті вказує, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В свою чергу ч.1 ст. 229 ЦК України наголошує, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Виходячи із тексту ст.ст. 229, 230 ЦК України, відповідач, який є покупцем у договорі, міг ввести в оману позивача або замовчувати тільки про властивості або можливість використання за цільовим призначенням грошових коштів, які він передавав продавцю за придбану квартиру.

Той факт, що грошові кошти передавались позивачу підтверджується положеннями п.3 Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 29.11.2016 року та зареєстрованого в реєстрі за № 4367, а також поясненнями відповідача та приватного нотаріуса ОСОБА_3, які були надані в залі судового засідання.

В числі інших доказів омани позивач наголошує на тому, що позивач не оглядав квартиру перед її купівлею; не цікавився її станом; не забрав ключі у позивача після укладання угоди-купівлі продажу. Дослідивши ці докази суд не може погодитись з думкою позивача, так як огляд стану квартири є правом а не обов»язком покупця, а тому не може розцінюватись як дія, спрямована на оману продавця. Також із зазначеного вище приводу на думку суду не може розцінюватись як умисна омана і той факт, що відповідач не забрав у позивача одразу ключі від новопридбаної кварти.

Позивач вважає, що відповідач не виявляв інтересу до новопридбаної квартири, так як не вчинив ніяких реальних дій, спрямованих на набуття та реалізацією свого права власності на придбану квартиру.

На думку суду, договір купівлі-продажу житлового приміщення є консенсуальним і не потребує (на відміну від реального) вчинення будь-яких додаткових дій, спрямованих на набуття та реалізацію свого права.

Стаття 334 ЦК України зазначає, що право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, а якщо договір потребує державної реєстрації право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Ціна товару це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд вважає, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо істотних умов договору; укладений договір був нотаріально посвідчений; було проведено його державну реєстрацію. Таким чином відповідач по справі, придбавши квартиру, не повинен був вчиняти будь-яких додаткових реальних дій, спрямованих на набуття та реалізацією свого права власності на придбану квартиру.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Пункт.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначає, що ознакою омани є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт омани повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Виходячи з проаналізованих в судовому засіданні доказів та наведених вище правових норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв»язку з чим в їх задоволенні необхідно відмовити.

Також суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, а саме: арешт, накладений згідно з ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2017 року, на квартиру розташовану за адресою: м. Суми, вул. Охтирська, буд.№44, кв.№34, яка належать ОСОБА_2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 229, 230, 334, 632, 638, 655 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити за необгрунтованістю.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2017 року, а саме: накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належать ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13 листопада 2017 року.

СУДДЯ КЛИМЕНКО А.Я.