Справа № 358/1892/16-ц Головуючий у І інстанції Корбут В. М.
Провадження № 22-ц/780/2561/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 08.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Гуля В.В., Савченка С.І.,

при секретарі Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини , -

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на таке.

Позивач з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2014 року, від якого сторони спільну сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внаслідок напружених сімейних стосунків, сторони почали проживати окремо, а відповідач самоусунувся від виховання та матеріального утримання сина та позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Остаточно позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з відповідача на її користь на своє утримання аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, з дня предявлення позову до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 грудня 2016 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 23 грудня 2016 року і до досягнення сином ОСОБА_5 трирічного віку, тобто до 30 грудня 2018 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок.

Не погодившись з рішення суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, неправильного застосування судом норм матеріального та порушення процесуального права та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що суд не врахував його незадовільного матеріального стану, наявності в нього іншої дитини, на користь якої він сплачує аліменти, та стягнув з нього аліменти в частці, що перевищує граничний її розмір.

Крім того, особа, яка не була залучена до участі у справі і вважає, що її права порушені ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить скасувати рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, неправильного застосування судом норм матеріального та порушення процесуального права та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що суд в порушення вимог закону стягнув з ОСОБА_2 аліменти, не врахувавши, що з урахуванням аліментів, які відповідач зобов»язаний сплачувати на її користь на підставі рішення Богуславського районного суду від ІНФОРМАЦІЯ_2, сукупний розмір аліментів становить 62,5% від доходів відповідача, що ставить під загрозу сплату аліментів у належному розмірі на її користь.

Також стверджує, що суд в порушення вимог ст. 35 ЦПК України не залучив її до участі у справі в якості третьої особи, що призвело до порушення ііі прав як стягувача аліментів.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, заявлених позовних вимог, відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачем ОСОБА_7 та перебуває на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини та дружини не надає.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 16 квітня 2008 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь ОСОБА_3 аліменти, на утримання сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частки з усіх видів мого заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 лютого 2008 року і до досягнення сином ОСОБА_8 повноліття.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має обовязок матеріально утримувати свого малолітнього сина шляхом сплати аліментів в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), а також дружину ОСОБА_4 шляхом сплати аліментів в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки він не довів свою неплатоспроможність.

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону, оскільки визначаючи розмір аліментів, суд не дав належну оцінку доказам у справі у повній відповідності до положень ст. 212 ЦПК України.

Згідно з положеннями ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Обгрунтовуючи висновок про наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, суд першої інстанції безпідставно не узяв до уваги, що сукупний розмір стягуваних аліментів складає більше половини усіх видів його заробітку, що не відповідає його матеріальним можливостям та вимогам закону.

Так, відповідно до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV Про виконавче провадження він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Крім того, відповідно до ст. 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб », утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; грошових і натуральних премій; оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років.

Відповідно до довідки про доходи, що видана Богуславським відділенням Білоцерківської ОДПІ, за 2016 рік доходи відповідача ОСОБА_2 складали 7518, 10 грн. ( а.с.32).

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на корить позивача аліменти на її утримання до досягнення сином трирічного віку, суд першої інстанції вказані обставини справи та вимоги закону не врахував, не узяв до уваги, що сукупний розмір стягуваних аліментів складає більше половини усіх видів його заробітку, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права в частині стягнення аліментів на утримання дружини.

З урахуванням викладеного, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні цих позовних вимог, оскільки встановлено, що з урахуванням сплати відповідачем на двох дітей аліментів у розмірі ? частини його доходів, матеріальної можливості утримувати дружину останній не має.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України в частині визначення стягнення стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на її утримання у звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Згідно вимог ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Причини та умови, що сприяли вчиненню порушення можуть полягати у неналежному виконанні посадовими особами обов'язків, перевищенні влади чи зловживанні нею, порушенні строків розгляду звернень, невжитті заходів реагування на заяви громадян тощо.

Оскільки судом апеляційної інстанції під час перегляду рішення суду першої інстанції не виявлено порушень закону, які б могли стати підставою для постановлення окремої ухвали в порядку ст. 211 ЦПК України, то заява ОСОБА_3 постановлення окремої ухвали не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України судовий збір на користь ОСОБА_2 в сумі 101 гривня 02 копійки.

Стягнути з Державного бюджету України судовий збір на користь ОСОБА_3 в сумі 101 гривня 02 копійки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді :