АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/71/17 Справа № 202/1113/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кравцова Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_4, про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом виселення.

В листопаді 2015 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Усунули ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення із неї ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі продажу квартири від 20 січня 2015 року ОСОБА_3 купила у ОСОБА_7 квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Миру, 51/98. Договір купівлі продажу було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 27. Продаж було вчинено за 322720,00 грн.

На підставі вказаного договору 20.01.2015 року за позивачкою було здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 8434963).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності зі статтею 657 ЦК - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, не будучи власником квартири ані в цілому, ані у частці,ні членом сімї позивача, зі спірної квартири після продажу не виселилася у визначений договором купівлі-продажу строк та продовжує у ній проживати разом із малолітньою дитиною ОСОБА_6.

Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не є власником спірної квартири, добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує права позивачки як власника квартири та перешкоджає їй цим повною мірою володіти та розпоряджатися власним майном, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири 98 у будинку 51 по пр..Миру в м.Дніпропетровську,укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, суд першої інстанції також дійшов до правильного висновку, що відповідач не надала належних доказів про те, що її батьком ОСОБА_4 право власності на спірну квартиру було набуте неправомірно і є підстави для визнання цього договору купівлі-продажу недійсним.

В суді апеляційної інстанції було оглянуті матеріали справи №2-1962/06, де знаходиться завірена копія ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2006 року про визнання мирової угоди по справі про розподіл майна подружжя, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, згідно якої визнано право власності на квартиру 98 у будинку 51 по пр..Миру в м.Дніпропетровську за ОСОБА_4В, а тому доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про те, що її батько не мав право на продаж спірної квартири спростовуються вищевказаною ухвалою.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_9