Єдиний унікальний номер 243/2298/17 Номер провадження 22-ц/775/1833/2017
Єдиний унікальний номер 243/2298/17
Номер провадження 22-ц/775/1833/2017
Головуючий у 1 інстанції Мірошниченко Л.Є. Доповідач Біляєва О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Кішкіної І.В., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_2 пред'явив до суду даний позов, обґрунтовуючи вимоги тим, що 15 січня 2015 року у м. Слов'янську водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки VOLVO 760, реєстраційний номер НОМЕР_1, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень померла. У зв'язку з лікуванням і смертю потерпілої він поніс витрати у розмірі 14890 грн 48 коп.

Крім того, смертю дружини позивачу завдана моральна шкода, яку він оцінює в 300000 грн.

Позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просив на підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1201 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 на його користь майнову шкоду у сумі 13027 грн 89 коп. і немайнову (моральну) шкоду в розмірі 300000 грн., а також понесені витрати на правову допомогу 9300 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року позов задоволений частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди 13027 грн 89 коп., моральної шкоди 150000 грн, витрати на правову допомогу 9300 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір 1066 грн 88 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення в частині визначення розміру компенсації у відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначив, що при визначенні розміру компенсації у відшкодування моральної шкоди суд не урахував відсутність вини ОСОБА_1 в дорожньо-транспортній пригоді, а також допущену потерпілою грубу необережність, яка виразилася в порушенні Правил дорожнього руху. Покладаючи на відповідача обов'язок відшкодувати позивачеві витрати на правову допомогу в розмірі 9300 грн, суд не застосував Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і не урахував, що цим Законом не передбачена компенсація за попередні консультації і підготовку процесуальних документів.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що 15 січня 2015 року у м. Слов'янську водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки VOLVO 760, реєстраційний номер НОМЕР_1, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла від отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління національної поліції в Донецькій області від 26 лютого 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 від 15 січня 2015 року, закрито у зв'язку із встановленням відсутності в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою ст. 286 КК України.

Позивач ніс витрати на лікування та організацію похорону дружини, у зв'язку з цим суд дійшов висновку про відшкодування на підставі частини другої ст. 1187 ЦК України шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Суд також, керуючись ст. 23, ч. 2 ст. 1167 ЦК України, стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану смертю ОСОБА_3

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди сторонами у справі не оскаржено.

Відповідно до вимог частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'ю.

За правилом ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У справі, яка переглядається, суд правильно встановив, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки VOLVO 760, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким на відповідній правовій основі володів ОСОБА_1, а тому останній зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану смертю дружини, незалежно від своєї вини.

Відповідні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України: від 5 березня 2012 року у справі № 6-96цс11; від 17 жовтня 2012 року у справі № 6-114цс12; від 5 грудня 2012 року у справі № 6-145цс12.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Визначаючи розмір та форми відшкодування моральної шкоди треба також ураховувати функції, які повинно виконувати таке відшкодування (сатисфакція, компенсаційна функція).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 7 постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення розміру моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався, зокрема, на те, що суд при цьому не урахував ступень вини потерпілої (грубу необережність).

Проте на порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту допущення ОСОБА_3 грубої необережності.

Такий факт також не підтверджується дослідженими судом матеріалами справи, у тому числі постановою про закриття кримінального провадження від 26 лютого 2017 року.

Відтак колегія суддів визнає, що задовольнивши заявлені позивачем вимоги про стягнення 300000 грн у рахунок компенсації завданої смертю дружини моральної шкоди частково та визначивши розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, у 150000 грн, суд попередньої інстанції дотримався вимог ст. 23 ЦК України. Визначений судом першої інстанції розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості, не є надмірним та кореспондує глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв'язку зі смертю дружини.

Підстави для зменшення розміру немайнової (моральної) шкоди до 5000 грн, тобто до визначеного ОСОБА_1 розміру, колегія суддів не встановила.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів визнає їх частково обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, стаття 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (із змінами, внесеними згідно із законом № 1774-VIII від 06.12.2016) наголошує, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6, який є адвокатом, уклали 07 червня 2016 року договір про надання юридичних послуг (ас. 131-132, 133).

Відповідно до розрахунку суми гонорару на надання послуг з правової допомоги вартість однієї години роботи адвоката ОСОБА_6 складає 300 грн, що відповідає закону.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

З урахуванням наведених норм апеляційний суд визнає хибними доводи апеляційної скарги, що витрати на правову допомогу стягуються лише за участь адвоката у судовому засіданні при розгляді справи.

Разом з тим, суд попередньої інстанції, вирішуючи питання відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 9300 грн., належним чином не перевірив розмір витрат, наведений у розрахунку.

Так, у розрахунку зазначено, що витрачений на участь у судових засіданнях час становить 11 годин.

Проте з журналів судових засідань видно, що адвокат ОСОБА_6 брав участь у судових засіданнях загальною тривалістю 45 хвилин, а саме: 01 червня 2017 року - 3 хвилини, 17 серпня 2017 року - 12 хвилин, 13 вересня 2017 року - 30 хвилин (ас. 97, 109, 135).

Особи, які беруть участь у справі, не подали протягом трьох днів з дня проголошення рішення у справі до суду письмові зауваження щодо неповноти або неправильності записів журналів судових засідань, як то передбачено частиною першою ст. 199 ЦПК України.

За таких обставин за участь адвоката у судових засіданнях слід відшкодувати 225 грн ((300 грн х 45 хвилин) / 60 хвилин), а не 3300 грн як зазначено у розрахунку.

Відтак, суд попередньої інстанції, належним чином не перевіривши наданий позивачем розрахунок, дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача 9300 грн.

У зв'язку з цим апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу і змінює оскаржене рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу з 9300 грн на 6225 грн (600 грн + 5400 грн + 225 грн) (ас. 120). Тривалість часу, витраченого на ознайомлення адвоката з матеріалами цивільної справи, належними доказами не підтверджена (ас. 114).

Керуючись п. 3 ч. 1ст. 307, ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2017 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6225 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді І.В.Кішкіна

В.В.Папоян