Провадження № 22-ц/790/1973/17 Суддя доповідач Бровченко І.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 23 травня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії у розмірі 50000 грн., шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок, а відповідач зобовязався погашати заборгованість в порядку і строки, зазначені в кредитному договорі. Свої зобовязання перед позивачем відповідач не виконав та має станом на 15 вересня 2016 року загальну заборгованість у сумі 27886 грн. 26 коп., яка складається з: простроченої заборгованості по сплаті процентів 9083 грн. 67 коп.; пені 18802 грн. 59 коп.

З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 27886 грн. 26 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2017 року у задоволені позовних вимог публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк розвитку» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_1 банк розвитку» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином не надано доказу на підтвердження позовних вимог, розрахунок заборгованості суд першої інстанції вважав неналежним доказом по справі.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає вимогам закону, оскільки суд при ухваленні судового рішення не встановив характер правовідносин, які виникли між сторонами, та обставин справи, які є предметом доказування у цій справі.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 23 травня 2013 року на підставі підписаної ОСОБА_2 анкети- договору на оформлення платіжної картки публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Розвитку» відкрило відповідачу картковий рахунок № 2625.8.000110637.

23 травня 2013 року між публічним акціонерним товариство «ОСОБА_1 Розвитку» (надалі ПАТ «ОСОБА_1 Розвитку») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ICKGMCG.4780.020. Відповідно п.п 2.1 - 2.9 кредитного договору банк становив позичальнику кредитний ліміт на рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу, у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 50000 грн. на рахунок № 2625.8.000110637, який було відкрито раніше.

Процентна ставка за користування кредитом впродовж пільгового періоду (45 днів по кожній операції) становить 0,0001 % річних, після спливу пільгового періоду процентна ставка становить 29 % річних. Щомісячний мінімальний платіж має складати 10 % від суми заборгованості та підлягає сплаті щомісячно до 25-го числа за попередній місяць.

Згідно п.п. 6.1 та 6.5.4 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвійної процентної ставки, що встановлена п. 2.3 договору, тобто 58 річних.

Згідно п. 3.4 кредитного договору сторони встановили, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту.

Згідно п. 3.2 кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом 3 років, при відсутності письмової заяви позичальника про розірвання кредитного договору та простроченої заборгованості по кредиту, договір вважається подовженим на такий самий строк.

Відповідно до п. 4.2.2 кредитного договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість в порядку і строки, визначені договором.

Згідно п. 6.3 кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

ПАТ «ОСОБА_1 Розвитку» виконав свої зобов'язання у повному обсязі, встановивши 23 травня 2013 року на рахунок № 2625.8.000110637 кредитний ліміт в розмірі 50000 грн. Зазначеним кредитним лімітом позичальник вперше скористався 30 травня 2013 року (отримано 600,00 грн. готівки з карткового рахунку). В подальшому позичальник неодноразово користувався коштами кредитного ліміту та погашав свою заборгованість перед банком, проте 25 лютого 2015 року ОСОБА_2 допустив прострочку своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та припинив будь-які платежі по договору.

На підтвердження факту укладення кредитного договору, отримання платіжної картки та користування нею за допомогою банкоматів, терміналів самообслуговування та часткової сплати заборгованості по кредитному ліміту на платіжну картку позивачем надано виписку по картковому рахунку відповідача.

04 грудня 2015 року позичальником було сплачено 28183 грн. 52 коп., які було направлено на погашення поточного та простроченого тіла (сальдо) кредиту, разом з цим ОСОБА_2 не сплатив нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 9083 грн. 67 коп. та пеню за допущену прострочку.

30 грудня 2015 року позичальнику направлялись вимога № 12879 від 22 грудня 2015 року, в якій банк вимагав усунути порушення зобов'язань щодо сплати відсотки за користування кредитом та пеню за порушення зобов'язань по кредитному договору.

Відповідно до наданих банком суду розрахунків та відомостей зазначених у виписці по особовому рахунку, станом на 15 вересня 2016 року заборгованість відповідача становить 27886 грн. 26 коп., з яких: прострочена заборгованість по сплаті процентів - 9083 грн. 67 коп.; пеня 18802 грн. 59 коп.

Належних та допустимих доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем суду надано не було.

Оскільки доказів належного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останнього підтверджується розрахунками заборгованості, які надані суду та ніким не спростовані, судова колегія вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Під час судового розгляду справи представник відповідача наполягала на застосуванні строку позовної давності, з позовом банк звернувся 13 жовтня 2016 року, у звязку з чим пеня підлягає стягненню за період з 13 жовтня 2015 року по 15 вересня 2016 року у розмірі 14846 грн. 28 коп.

Крім того, з довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість платіжної картки вбачається, що щомісячна комісія за розрахункове обслуговування становить 0%. Разом з тим, за період з 30 травня 2013 року по 28 лютого 2014 року банком стягнуто з ОСОБА_2 848 грн. 12 коп. за розрахунково-касове обслуговування, внаслідок чого судова колегія вважає за необхідне зменшити розмір відсотків з 9083 грн. 67 коп. до 8235 грн. 55 коп.

За таких обставин ухвалене по справі судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ «ОСОБА_1 Розвитку» підлягає стягненню судовий збір в сумі 2395 грн. 20 коп., з яких: 1140 грн. 57 коп. судовий збір сплачений при подачі позову та 1254 грн. 63 коп. судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку»в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку»в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 23081 грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку»в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1140 грн. 57 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку»в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1254 грн. 63 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -