Справа № 466/7084/14 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/362/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року колегія суддів cудової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р..

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики від 01 червня 2012 року,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12 липня 2016 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 кошти за договором позики від 01 червня 2012 року в загальній сумі 3 746 391 грн.55 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати у справі - судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 3654 грн. та витрати за проведення експертизи в розмірі 900 грн.48 коп.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила представник відповідача ОСОБА_3 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, ухваленим при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Стверджує, що всупереч вимогам ст. 213 ЦПК України судом не надано належної оцінки обставинам, що мають знаячення для справи та надано перевагу одним доказам над іншими. Зокрема, судом не надано оцінки висновку первинної експертизи проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, яка однозначно вказує, що розписка написана не ОСОБА_2, а іншою особою. Стверджує, що в порушення вимог п.1.2.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень повторною експертизою вирішувались інші питання та досліджувались інші об»єкти. Звертає увагу на те, що оскільки висновок експертизи №6/11 від 07.03.2016 року суперечить матеріалам справи, зокрема висновку первинної експертизи відповідач звертався в суд про призначення повторної експертизи, однак в задоволенні такого клопотання судом безпідставно відмовлено. Враховуючи те, що у справі наявні два протилежні висновки експертизи, суд не може ухвалити законне та обгрунтоване рішення. Крім цього, вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки звертаючись з таким позовом ОСОБА_2 посилався на вимоги ст.1051 п.1 ч.1 ЦК України на тій підставі, що грошові кошти ним не були отримані від позикодавця. Вважає, що оскільки із змісту розписки неможливо ідентифікувати ні позикодавця, ні позичальника так як вона не містить будь-яких особистих даних, а відтак обставини з приводу укладення договору позики залишились не дослідженими. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити.

Сторони по справі в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, а відтак за змістом статті 197 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 01.06.2012 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики .

Згідно умов договору позивач ОСОБА_4 позичив ОСОБА_2 60 000 доларів США та 48 000 євро під 5% річних в термін до 01.12.2012 року.

На підтвердження умов договору позики відповідач ОСОБА_2 написав розписку, яка посвідчує передання йому позивачем ОСОБА_4 коштів та зобов»язання повернути такі у визначений у розписці строк. ( а.с.5).

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_4, суд першої інстанції підставно посилався на статтю 1049 ЦК України, яка передбачає обов»язок позичальника повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того ж роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У правовій позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63/цс 13), яка згідно з статтею 360-7 ЦПК є обов»язковою для всіх судів зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Із змісту зустрічного позову ОСОБА_2 вбачається, що такий заперечив Договір позики із ОСОБА_4 з причин, що по змісту розписки не можна ідентифікувати особу позичальника та позикодавця.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 04 лютого 2015 року призначалася криміналістична експертиза з дослідження почерку та підписів, яка була доручена Львівському НДІСЕ висновок по якій було надано суду 27 березня 2015 року ( а.с.37-40).

З метою повного та об»єктивного дослідження матеріалів справи, судом першої інстанції згідно ухвали від 27 липня 2015 року було призначено повторну та додаткову судово-почеркознавчу експертизу, яку доручено провести Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при ГУ МВС України у Львівській області.

Згідно Висновку експерта від 07.03.2016 року № 6/11 рукописний текст в документі «Розписка від імені ОСОБА_2 від 01.06.2012 року» виконано самим громадянином ОСОБА_2.

Підпис від імені ОСОБА_2 в документі «Розписка від імені ОСОБА_2 від 01.06.2012 року» виконано самим громадянином ОСОБА_2.

Висновок експерта № 6/11 від 07.03.2016 року суд першої інстанції поклав в основу свого рішення як беззаперечний доказ отримання відповідачем грошових коштів та відмовив у задоволенні зустрічного позову за його безпідставністю.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про застосування до даних правовідносин ст.625 ЦК через прострочення боржником виконання зобов»язання.

Із розписки вбачається, що сторони встановили процентну ставку 5% за кожний місяць користування коштами, що в сукупності за 28 календарних місяців становить 84 000 доларів США та 67 200 євро.

Відтак, сума позики та нарахованих процентів що підлягають поверненню ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 становить 144 000 доларів США та 115 200 євро.

Колегія суддів Апеляційного суду Львівської бласті із врахуванням доводів апеляційної скарги 15 листопада 2016 року призначала по справі комісійну судову почеркознавчу експертизу, яку було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ( а.с.171-172).

За клопотаням експерта відповідач ОСОБА_2 був зобов»язаний надати вільні зразки почерку у різного роду документах за 2009-2012 роки, однак вимоги експерта відповідачем не виконані.

Відповідач ОСОБА_2 знаючи про те, що у провадженні Апеляційного суду Львівської області є справа де він відповідач по справі та доручив представляти інтереси адвокату ОСОБА_3, особисто не сприяв у вирішенні питання, де порушуються його інтереси. Перебування ОСОБА_2 на військовій службі у Збройних Силах України не є безперервним та не повинно бути перешкодою у виконанні вимог ухвали Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності обставин, що мають значення для справи, оскільки відповідачем не представлено доказів на спростування обставин встановлених судом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випдків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно статті 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процессуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 в і д х и л и т и .

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

ОСОБА_5