Справа № 344/3219/16-ц
Провадження № 22-ц/779/855/2017
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Колегія суддів, судової палати у цивільних справах, Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Васильковського В.А., Горейко М.Д.

Секретаря: Возняк В.Д.

Сторін: відповідачки ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 24 березня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року представник позивачів звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що що 27 лютого 2016 року помер дід та батько позивачів ОСОБА_6. За свого життя 06 квітня 2011 року ОСОБА_6 склав заповіт на належну йому частину домоволодіння за адресою: вулиця Вишневського, 7-7а у місті Івано-Франківську Журавицькому ОСОБА_7. Після смерті ОСОБА_6 позивачам стало відомо, що у 2012 році ОСОБА_6 був підписаний договір дарування зазначеної в заповіті частки майна на імя ОСОБА_2. ОСОБА_8 інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, даний договір дарування від 27 вересня 2012 року посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_9, а державну реєстрацію права власності здійснено державним реєстратором ОСОБА_10 Проте, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, за будинком на вулиці Вишневського, 7-7а у місті Івано-Франківську обліковується земельна ділянка, що є у приватній власності двох осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_4 З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що дана земельна ділянка має один кадастровий номер і належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 без виділення часток.

Вважав посвідчення договору дарування від 27 вересня 2012 року та реєстрацію права власності на частину домоволодіння проведено з грубим порушенням норм чинного законодавства. Просив визнати недійсним договір дарування № 2200 від 27 вересня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9, та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійсненого на підставі договору дарування № 2200 від 27 вересня 2012 року на частку домоволодіння за адресою: вулиця Вишневського, 7-7а, місто Івано-Франківськ.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування частки домоволодіння № 2200 від 27 вересня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_9

Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійсненого на підставі договору дарування від 27 вересня 2012 року, на частку домоволодіння за адресою: вулиця Вишневського, 7-7а, місто Івано-Франківськ.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу у якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, вказує, що воно постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що позивачі не надали суду доказів, які саме права їх були порушені відповідачем під час укладення 29.07.2012 року договору дарування. Також не надано жодних доказів позивачами, ким саме та які їх права були порушенні.

Відповідач також вказує, що жодних підстав, визначених цивільним кодексом для визнання недійсним оспорюваного договору не було в минулому і немає зараз. При укладенні та нотаріальному посвідчення цього договору були дотримані всі норми чинного законодавства.

Визнаючи договір дарування недійсним, суд першої інстанції виходив з положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, неправильно витлумачивши їхній зміст.

Право на земельну ділянку повинно бути підтверджене актом на право власності чи користування земельною ділянкою. На момент укладення договору дарування 27.09.2012 року, її батько ОСОБА_6 не був ні власником ні землекористувачам земельної ділянки про що свідчить повідомлення Управління Держкомзему від 27.09.2012 року на запит нотаріуса, який посвідчував договір дарування. Земельна ділянка також не перебувала у власності чи користуванні ОСОБА_4 за заявою якої тільки 29.07.2015 року земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер.

Однак суд першої інстанції не звернув уваги на дані обставини і визнав договір недійсним через відсутність у ньому істотної умови кадастрового номеру земельної ділянки, який за відсутності зареєстрованого права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі прав, не є самостійною вимогою цивільного обігу та ухвалив рішення з порушенням вимог закону.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, відповідачку та її представника, представника позивачів, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, предметом даного спору є договір дарування від 27 вересня 2012 року, на частку домоволодіння за адресою: вулиця Вишневського, 7-7а, місто Івано-Франківськ, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договір дарування частки домоволодіння від 27 вересня 2012 року суперечить статті 377 Цивільному кодексу України, статті 120 Земельного кодексу України, в ньому відсутні відомості щодо кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташована відчужувана частка домоволодіння. Тому є всі підстави для визнання договору, виходячи з положень, передбачених статтею 203 Цивільного кодексу України, недійсним. Оскільки вимога про скасування реєстрації права власності про державну реєстрацію переходу речових прав на нерухоме майно є похідною від вимоги про визнання недійсним договору, тому суд дійшов висновку про скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійсненого на підставі договору дарування від 27 вересня 2012 року, на частку домоволодіння за адресою: вулиця Вишневського, 7-7а, місто Івано-Франківськ.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може.

З матеріалів справи також вбачається, що 06 квітня 2011 року ОСОБА_6 склав заповіт про те, що на випадок своєї смерті належну йому частину домоволодіння № 7-7а, що знаходиться в місті Івано-Франківську по вулиці Вишневського (колишня вулиця Сєрікова), заповів ОСОБА_3 (а.с. 14). ОСОБА_6 помер 27 лютого 2016 року (а.с. 13).

ОСОБА_8 Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Вишневського, 7-7а в місті Івано-Франківську належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 42/100, ОСОБА_6 35/100, ОСОБА_11 23/100 (а.с. 15-16).

27 вересня 2012 року між ОСОБА_6, Дарувальником, та ОСОБА_2, Обдаровуваною, укладений договір дарування частки домоволодіння, за яким Дарувальник безоплатно передає у власність Обдаровуваній належну йому на праві приватної власності 35/100 часток домоволодіння № 7-7а по вулиці Вишневського К. (вулиця Сєрікова) в місті Івано-Франківську (а.с. 48-49).

ОСОБА_8 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 35/100 частини домоволодіння по вулиці Вишневського, 7-7а в місті Івано-Франківську на підставі договору дарування частки домоволодіння від 27 вересня 2012 року (а.с. 50-51).

Будинок багатоквартирний, є три власника а земельна ділянка в місті Івано-Франківську по вулиці Вишневського, 7-7а, кадастровий номер :04:002:0250, у приватну власність не передана (а. с. 52, 99-100, 148).

Відповідно до положень статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1) зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних дітей.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтею 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України а також, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом.

Колегія суддів вважає, що жодних передбачених законом підстав для визнання недійсним оспорюваного договору судом першої інстанції в рішенні не наведено, а підстави відповідно до яких заявлено позов, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в оскаржуваному договорі дарування відсутні відомості щодо кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташована відчужувана частка домоволодіння. Однак, це не є підставою для визнання його недійсним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не повно досліджено обставини справи, зібраним доказам не дана належна правова оцінка, висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог не ґрунтується на вимогах закону.

Розглянувши справу в межах скарги та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 24 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_12