Справа № 181/914/17
Провадження № 2/181/303/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р. с.м.т. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Юрєва О.Ю.,

за участі секретаря судовиого засідання ОСОБА_1,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Межівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) за законом по праву представлення та про встановлення факту належності сертифіката на право на земельну частку(пай)-

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_2 з позовом до Межівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) за законом по праву представлення та про встановлення факту належності сертифіката на право на земельну частку(пай).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, 27 травня 1999 помер її дядько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець села Словянка, Межівського району Дніпропетровської області, який був рідним братом її мами ОСОБА_4, померлої 01 грудня 2009 року. За життя її дядько працював в КСП ім. Леніна, Межівського району, був членом зазначеного господарства, став пенсіонером КСП ім. Леніна. Згідно Указу Президента №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року її дядько ОСОБА_3 мав право на земельну частку (пай) у землі бувшого КСП ім. Леніна де він працював і був членом зазначеного зазначеного господарства. Право її дядька на земельну частку підтверджується його сертифікатом ДП №0165259 від 06 червня 1997 року, який є дійсним до виділення земельної ділянки власнику земельної частки (паю).За життя її дядько заповіту не складав, а тому його рідна сестра-її мати ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 була єдиним спадкоємцем його майна. У визначений законом строк вона з заявою до нотаріуса для прийняття спадщини померлого дядька ОСОБА_3 не зверталася, адже ні вона ні її мати за життя не знали, що він має земельну частку (пай) на території Новогригорівської сільської ради у Межівському районі Дніпропетровської області. Тільки 10 жовтня 2017 року від місцевих жителів села Андронівка їй стало відомо, що в архівах земельного відділу смт. Межова, Дніпропетровської області зберіггається сертифікат її дядька ОСОБА_3 серії ДП №0165259 на право на земельну частку (пай), площею 8,32 умовних кадастрових гектарів, розміщених на території Новогригорівської сільської ради, Межівського району, виданий 06 червня 1997 року. Майно свого дядька вона бажає і має намір прийняти у спадщину, але цього зробити не має можливості за відсутності оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) та відсутності документів про смерть дядька-спадкодавця. Крім зазначеного їй потрібно довести, що сертифікат ДП №0165259 про право на земельну частку (пай) належав саме дядькові ОСОБА_3, тому що у зазначеному сертифікаті дядько записаний «ОСОБА_3 ОСОБА_6» замість вірного «Ломакін Володимир Васильович», як він значиться у документах.

Позивач просить суд встановити факт належності її дядькові ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, члену КСП ім. Леніна, Межівського району сертифіката серії ДП №0165259 від 06 червня 1997 року на право на земельну частку (пай), площею 8.32 умовних кадастрових гектарів, на території Новогригорівської сільської ради, Межівського району у якому дядька помилково записаний ОСОБА_3 І, мешканцем села Новогригорівка, а не ОСОБА_3, мешканцем села Словянка, як він значиться в документах; визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 8.32 умовних кадастрових гектарів, на території Новогригорівської сільської ради, Межівського району Дніпропетровської області згідно сертифіката ДП №0165259 від 06 червня 1997 року, після смерті її дядька ОСОБА_3, померлого 27 травня 1999 року, в порядку спадкування за законом по праву представлення; стягнути судові витрати з відповідача.

У судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. На задоволенні позову наполягає.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. На задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджені та надана оцінка таким доказам:

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 помер 27 травня 1999 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 6, виданим Межівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровськійобласті, актовий запис № 19 (а.с.42)

Частиною 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України , який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Частиною 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, що викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Разом із тим, ЦК УРСР не передбачав інституту спадкування за законом осіб, за правом представлення. Тому суд враховуючи, що положення Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, поліпшують становище позивача, вирішуючи спір, який виник між сторонами враховує, норми матеріального права щодо спадкування майна чинного нині законодавства.

У відповідності до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до довідки №415 від 17 жовтня 2017 року виданої виконавчим комітетом Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 на день смерті 27 травня 1999 року проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.(а.с.23)

Відповідно до довідки №414 від 17 жовтня 2017 року виданої виконавчим комітетом Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області заповіт від імені ОСОБА_3 не посвідчувався.(а.с.22)

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).

Згідно відповіді Покровського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області за №4376/15.20-23 від 26.10.2017, актовий запис про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 в архіві Покровського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області відсутній, так як архів 1936-1945 років зберігся частково.(а.с.41)

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №8, ОСОБА_7 народилася 19 квітня 1941 року, в графі батько записано ОСОБА_8, мати ОСОБА_9.(а.с.43-44)

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження шлюбного прізвища №7, ОСОБА_7 29 березня 1967 року уклала шлюб з ОСОБА_10, актовий запис №43. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_10.(а.с.14)

Отже, враховуючи той факт що спадкодавець, ОСОБА_3 та мати позивача, ОСОБА_10 (дівоче прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_5 мають одинакове прізвище та по батькові, приходить до висновку, що вони є рідними братом та сестрою.

Сестра ОСОБА_3, ОСОБА_4 згідно свідоцтва про смерть серії I-НО №422788 виданого виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійська Донецької області, померла 01 грудня 2009 року, у віці 68 років.(а.с.15)

Частиною 3 ст. 1266 ЦК України визначено, що племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО №301498 від 14 грудня 2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місті Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, ОСОБА_11 народилася 11 серпня 1968 року. В графі батько записано ОСОБА_10, мати ОСОБА_4.(а.с.11)

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НО №340768 від 10 лютого 2014 року виданого виконавчим комітетом Родинської міської ради міста Красноармійська Донецької області, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 10 лютого 2014 року. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_12.(а.с.12)

Отже у судовому засіданні встановлено, та підтверджено письмовими доказами, що позивач, ОСОБА_2 є племінницею спадкодавця ОСОБА_3

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_13, №493/01-16 від 31 жовтня 2017 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_3, померлого 27 травня 1999 року, не заводилася.

Згідно архівної довідки №П-95 від 19.07.2017 р. виданої Межівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, колгосп ім. Леніна реформовано в Колективне сільськогосподарське підприємство ім.Леніна, згідно з протоколом №1 звітних зборів уповноважених колгоспників Колективного сільськогосподарського підприємства ім.Леніна від 21 січня 1995 року та рішення виконавчого комітету Межівської районної ради від 1 січня 1995 року №13. Правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства ім.Леніна є товариство з обмеженою відповідальністю «Новогригорівське».(а.с.20)

Відповідно до копії Державного акта на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №10, Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Леніна с. Новогригорівка, Новогригорівською сільською Радою народних депутатів Межівського району Дніпропетровської області від 14 травня 1995 року, для сільськогосподарського використання передано у колективну власність 5906,5 гектарів землі. (а.с.21)

Право ОСОБА_3 на земельну частку (пай) підтверджується копією сертифіката серії ДП №0165259 від 06 червня 1997 року, площею 8.32 умовних кадастрових гектарів, на території Новогригорівської сільської ради, Межівського району, який є дійсним до виділення земельної ділянки власнику земельної частки (паю).(а.с.40)

Однак, у судовому засіданні встановлено, що вказане свідоцтво про право на земельну частку (пай), видане на імя ОСОБА_3 ОСОБА_6, мешканцю села Новогригорівка.

Відповідно до письмових доказів, пояснень ОСОБА_14, ОСОБА_3 він добре знав як жителя ІНФОРМАЦІЯ_5. За життя ОСОБА_3 працював в КСП ім. Леніна токарем. На пенсію ОСОБА_3 вийшов, примірно в 1998 році з КСП ім. Леніна. Інший ОСОБА_3 ні в селі Словянка, ні в селі Новогригорівка не проживав, і такого не було, крім ОСОБА_3 В м. Родинське, Донецької області проживала його сестра ОСОБА_3 Зіна і племінниця ОСОБА_2. Він був похований в селі Словянка. Після смерті люди почали говорити, що у ОСОБА_3 є земельний пай в КСП ім. Леніна.(а.с.17)

Відповідно до письмових доказів, пояснень ОСОБА_15, з 1978 року вона почала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_6, по сусідству з нею проживає сімя ОСОБА_2. Мама ОСОБА_2, ОСОБА_4 хворіла і померла в грудні 2009 року. У ОСОБА_4 був рідний брат ОСОБА_3, який проживав десь у Межівському районі, там він і працював, зі слів ОСОБА_2, в колгоспі ім. Леніна. Більше про роботу ОСОБА_3 вона нічого не знає.Примірно літом чи весною брат ОСОБА_4 приїхав до неї і став проживати разом з ними, а трохи пізніше ОСОБА_3 ОСОБА_2 відвезла дядька в с. Словянка де він і був похований. Пізніше вона пояснила, що так просив її сам дядько.(а.с.18)

Відповідно до письмових доказів, пояснень ОСОБА_16, з 1985 року вона почала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_6, в сусідньому будинку проживає сімя ОСОБА_2. У ОСОБА_2 була мама ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла в 2009 році. У померлої ОСОБА_4 був рідний брат ОСОБА_3, який проживав у Межівському районі та працював у колгоспі ім. Леніна- це вона знає зі слів покійної ОСОБА_4В.(а.с.19)

Згідно пункту 2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Виходячи зі змісту статей 22, 23 ЗК 1990 року та даного Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування у членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член коллективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до правових позицій висловлених Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при перегляді цивільних справ у касаційному порядку і у звязку з винятковими обставинами у 2008-2009 роках в пункті 9 розділу 5 «земельне право» вказує, що «право на земельну частку (пай) виникає у осіб, у тому числі й у пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишилися членами цього підприємства.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України №6-24024св08, сам по собі факт, що пенсіонер не перебував у трудових відносинах із таким підприємством, чи за життя не одержав сертифікат на право на земельну частку (пай) не є підставами для висновку про відсутність у нього права на земельну частку (пай). Уразі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 06 серпня 2014 року у справі №6-12858св14 зазначив, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Межівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №10 виданого 17 липня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству «ім. Леніна» Межівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 не значиться. В книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів КСП «ім. Леніна» Межівського району Дніпропетровської області за №0259 значиться ОСОБА_3 ОСОБА_6 Середній розмір паю по КСП ім. Леніна с. Новогригорівка на території Новогригорівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області складає 7,8 ум.кад.га. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки по КСП ім. Леніна станом на 01.01.2017 рік складає 278373,62 тис.грн.

Відповідно до статей 256-259 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

В свою чергу, в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити, загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Як роз'яснено в листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: - особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей45, 46 ЦПК України; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту.

Таким чином, дослідивши всі надані документи, суд вважає доведеним факт членства спадкодавця, ОСОБА_3, рідного дядько позивача, ОСОБА_2, в КСП ім. Леніна, та наявність у нього права на земельну частку (пай), яке він набув згідно Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Право дядька позивача на земельну частку(пай) підтверджується сертифікатом серії ДП №0165259, на земельну частку(пай) розміром 8.32 умовних кадастрових гектарів, на території Новогригорівської сільської ради, Межівського району Дніпропетровської області, виданим 06 червня 1997 року на імя ОСОБА_3 ОСОБА_6, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_7. Однак у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 ОСОБА_6 ні в селі Словянка, ні в селі Новогригорівка не проживав, і такого не було, крім ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5.

Суд вважає можливим визнати факт належності вказаного сертифікату серії ДП №0165259, на земельну частку(пай) розміром 8.32 умовних кадастрових гектарів, на території Новогригорівської сільської ради, Межівського району Дніпропетровської області, виданого 06 червня 1997 року ОСОБА_3, жителю села Словянка, померлому 27 травня 1999 року.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи те, що позов є обґрунтованим, вважає, що є всі підстави задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Стосовно застосування строку позовної давності, слід зазначити, що цей строк, згідно законодавства, починає перебіг, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушене право.

Позивач дізналася про порушення своїх прав лише 10 жовтня 2017 року, коли дізналася про наявність у дядька ОСОБА_3 земельної частки (паю) в землях бувшого КСП ім. Леніна, а тому вважати строк позовної давності пропущеним не можна. У судовому засіданні встановлено, що саме з цією дати у позивача почався перебіг строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 ст.22 Закону України «Про землеустрій», ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Межівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) за законом по праву представлення та про встановлення факту належності сертифіката на право на земельну частку(пай), задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, громадянкою України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право на земельну частку (пай), розміром 8.32 умовних кадастрових гектарів, на території Новогригорівської сільської ради, Межівського району Дніпропетровської області згідно сертифіката серії ДП №0165259 від 06 червня 1997 року, після смерті її дядька ОСОБА_3, померлого 27 травня 1999 року, в порядку спадкування за законом по праву представлення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_17