Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/2786/15 Головуючий у 1 інстанції: Колесник С.Г
Провадження № 22-ц/778/125/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.10.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м.Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «Міські теплові мережі».

Відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_1, куди Концерном «Міські теплові мережі» у період часу з січня 2009 року по лютий 2015 року надавались послуги з централізованого опалення.

Відповідачами надані послуги не були сплачені у повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 01.03.2015 року за ними утворилась заборгованість в розмірі 8278,51 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2014р. скасовано судовий наказ у зв'язку з тим, що в заяві про скасування судового наказу були зазначені обставини, які вказували на спір про право, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість в розмірі 8278,51грн. та судові витрати в розмірі 243,60грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року з виправленою опискою ухвалою суду від 10 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 6855,52грн.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати в розмірі 243,60грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялись, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення їх від оплати, відповідачами не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі», у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «Міські теплові мережі» (а.с.12 звор.).

Концерн «МТМ» здійснює постачання теплової енергії в приватизовану відповідачами квартиру АДРЕСА_1.

Відповідальним квартиронаймачем зазначеної квартири є ОСОБА_3, на її ім'я відкритий особовий рахунок НОМЕР_1, вона разом з ОСОБА_4 зареєстрована за вищезазначеною адресою, що підтверджується довідкою Центру обслуговування абонентів № 1626 від 18.03.2015р. (а.с.4).

Відносини з приводу постачання фізичним особам теплової енергії регулюються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про теплопостачання" та Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі ст.1 Закону України від 24 червня 2004 року "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Опалення - підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій.

Центральне опалення - послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Також ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено основні обов'язками споживача теплової енергії, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

За статтею 11 ЦПК підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з положеннями ст.19,25 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачений ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії зобов'язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Проте за змістом ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Так, ні ЦК України, ні Закон України "Про житлово-комунальні послуги", ні Законом України "Про теплопостачання", ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. №630, не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність, а тому відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги.

Таким чином, відсутність договору, як підстава на безоплатне користування фактично спожитими послугами, не передбачена, тому доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованого задоволення судом позовних вимог є неприйнятними.

При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі частково здійснювали оплату за отримані послуги, що підтверджує визнання ними свого обов'язку оплачувати надані послуги.

Починаючи з 01.01.2009 року по 28 лютого 2015 року відповідачі не в повній мірі оплатили послуги за теплопостачання. Розмір боргу за розрахунком Концерну «Міські теплові мережі» становить 8278 грн. 51 коп. (а.с.5-7).

За ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Статтею 20 Закону окреслено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч.2 ст. 32 Закону).

Нормами ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" окреслено, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі», у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «Міські теплові мережі» .

При дослідженні боргових обов'язків відповідача, суд дослідив документальні матеріали, які характеризують обґрунтованість розрахунку.

Довід апеляційної скарги про те, що позивач надав не належний розрахунок суми боргу, не заслуговує на увагу, оскільки доданий до позовної заяви розрахунок суми боргу не суперечить положенням цивільно-процесуального законодавства України. У вищезазначеному розрахунки суми боргу зазначені нарахування окремо по кожній складовій наданих відповідачем послуг. Також в розрахунку відображена загальна сума, що підлягає оплаті з боку відповідача - заборгованість за надані послуги.

Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачами суду першої інстанції не надано, тому останній правильно прийняв його за основу при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі.

Довід апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За правилами ст.257,267 ЦК загальний строк позовної давності встановлений тривалістю в три роки, сплив позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову за заявою відповідача.

Згідно зі ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново

Як вбачається з матеріалів справи, борг виник з січня 2009 року.

Матеріали справи також свідчать, що у червні 2014 року Концерн «Міські теплові мережі» звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення спірного боргу за зазначений у позові період (а.с. 169).

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням строку позовної давності, оскільки має місце переривання строку позовної давності через звернення Концерну «Міські теплові мережі» із заявою про видачу судового наказу а порядку, передбаченому ч.2 ст. 264 ЦК України.

Судом першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.10,ч.1 ст.60 ЦПК).

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, що вміщують інформацію про обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Довід апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції тих обставин, що Концерн «Міські теплові мережі» не надавав послуг належної якості колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки на підтвердження зазначених обставин відповідачами не надано належних доказів ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 6 п. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення надаються споживачеві згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабміну України від 21.07.2005 N 630.

Правилами встановлено право споживача на зменшення розміру плати за відповідні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їхню відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Як роз'яснено у листі Державної житлово-комунальної інспекції Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 23/4883 від 02.11.2010 р. оплата послуг з теплопостачання здійснюється з моменту набуття права на квартиру, оскільки ця послуга надається незалежно від наявності мешканців у квартирі (в разі відсутності технічної можливості відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання).

З огляду на викладене, посилання ОСОБА_3 на не проживання відповідача ОСОБА_4 у вказаній квартирі протягом 2008-2014 років не спростовує висновків суду першої інстанції.

Розгляд судом першої інстанції справи у відсутність повідомленого відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України про час і місце розгляду справи ОСОБА_4 не призвело до неправильного вирішення спору. Крім того, останній не був позбавлений можливості реалізувати своє процесуальне право і надати докази в обґрунтування своєї позиції по справі суду апеляційної інстанції. Відповідних доказів, які б суд апеляційної інстанції міг би дослідити в порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України, не надано.

Посилання в апеляційній скарги на те, що судом заборгованість неправомірно стягнуто з відповідачів в солідарному порядку спростовуються змістом резолютивної частини рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: