АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Музичко С.Г., Панченка М.М.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Дев'ята київська державна нотаріальна контора, Третя київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним,

встановила:

у липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої київської державної нотаріальної контори.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він разом із членами сім'ї: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є співвласником в рівних частках трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55, 8 м2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_4.

Позивач посилався на те, що при оформлені спадщини матері дізнався, що остання 19 січня 2009р. склала заповіт на користь ОСОБА_1, який посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої київської державної нотаріальної контори.

Позивач стверджував, що за життя ОСОБА_4 мала психічні розлади та знаходилась на психіатричному обліку в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні № 1, Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві і періодично лікувалась в Київському міському психоневрологічному диспансері № 5. Востанні роки у померлої прогресував віковий склероз та почастішали випадки не сприйняття дійсних подій, тому оформлення заповіту на сторонню особу, викликає сумніви у справжній волі матері, яка на час його складання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року позов задоволено, визнано недійсним заповіт ОСОБА_4 від 19 січня 2009р., посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої київської державної нотаріальної контори Майданником І.В., зареєстрований в реєстрі за №7-74 та вирішено питання судових витрат.

Справа №760/13949/15-ц
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/10744/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача посилається на неналежну оцінку наданих суду доказів та

- 2 -

неповне з'ясування фактичних обставин справи, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження психічної хвороби померлої, а з відповіді заступника директора Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві вбачається, що ОСОБА_4, 1937 року народження, на стаціонарному лікуванні не перебувала.

Крім того, представник відповідача зазначає, що твердження позивача стосовно складення заповіту на сторонню особу не відповідає дійсності, так як ОСОБА_1 є рідною онукою померлої ОСОБА_4

Також представник відповідача вважає, що судом помилково прийнято до уваги показання свідків зі сторони позивача та висновок судово-психіатричної експертизи №454 від 10 червня 2016р., як доказ по справі, оскільки експертом не було враховано показання свідка ОСОБА_11, які відрізнялись від показань інших свідків.

Треті особи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (том 1, с.с. 238, том 2 с.с.10,11,13, 14, 18), у судове засідання не з'явилися, Дев'ята київська державна нотаріальна контора та Третя київська державна нотаріальна контора направили листи про розгляд справи у відсутність їх представника, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач є сином, а відповідач - онукою ОСОБА_4, яка 19 січня 2009р. склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла належну їй частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 Заповіт посвідчено державним нотаріусом Дев'ятої київської державної нотаріальної контори Майданником І.В.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 17 березня 2015р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при складанні заповіту ОСОБА_4 не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, оскільки страждала на стійке хронічне психічне захворювання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим суду доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 10 червня 2016р., складеного Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, на момент складання заповіту 19 січня 2009р. ОСОБА_4 не усвідомлювала свої дії та не могла

- 3 -

керувати ними, страждала стійким хронічним психічним захворюванням шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, апатико-дисоціативний дефект.

З тексту висновку експертизи вбачається, що він є вмотивованим, експертами вивченні та дослідженні, як медична документація, так і пояснення всіх свідків та сторін, які були опитані у судовому засіданні, у тому числі і свідка ОСОБА_12

Доводи апеляційної скарги про те, що ні експертами, ні судом не враховані пояснення свідка ОСОБА_11, колегія суддів вважає безпідставними, так як у тексті висновку експертизи зазначено, що пояснення даного свідка суперечать наявній медичній документації про наявність у ОСОБА_4 стійкого хронічного психічного розладу.

Крім того, з пояснень свідка вбачається, що спадкодавця він бачив тільки два рази, доказів, що свідок є спеціалістом у психіатрії і може визначити чи страждає особа, з якою він спілкується, на психічні розлади, суду не надано, а відтак, підстав не приймати, як належний доказ, висновок судово-психіатричної експертизи, складений фахівцями у даній галузі, суд першої інстанції не мав.

Отже, проведеною у справі експертизою зроблено висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_4 в момент складання нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

При цьому, представником відповідача не надані суду належні та допустимі докази, які б стали підставою для спростування висновків експертів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неповно з'ясовані обставини справи та неналежно оцінені надані суду докази, спростовується наявними матеріалами справи, згідно яких судом допитані всі заявлені сторонами свідки, досліджені витребувані та надані докази, медична документація, зокрема, амбулаторні карти ОСОБА_4, надані Київським міським психоневрологічним диспансером №5 та Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом'янського району м. Києва, якими підтверджено проходження психіатричного лікування ОСОБА_4

Посилання представника відповідача на те, що згідно повідомлення Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» ОСОБА_4 з 1990по 2016р. на стаціонарному лікуванні у лікарні не перебувала, не спростовує висновки про наявність у ОСОБА_4 психічних розладів.

Та обставина, що у позовній заяві позивач надав недостовірну інформацію з приводу родинних стосунків з відповідачем, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, так як не має юридичного значення для вирішення даного спору.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий: Судді: