Справа № 505/1180/17
Провадження № 2/505/1018/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31.10.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Бондаренко Н. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся 15.05.2017 року до суду з позовом до ТОВ «Єврокар Україна», стверджуючи, що відповідно до п. 1.3 договору №0088 фінансового лізингу від 02.02.2017 року, укладеного між ним та ТОВ «Єврокар Україна», лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.п. 1.7, 4.1. договору №0088 фінансового лізингу від 02.02.2017 року, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів - комісія за організацію договору, авансовий платіж, комісія за передачу предмету лізингу.

Комісію за організацію договору у розмірі 7% вартості предмету лізингу він сплатив 02.02.2017 року.

Оплату авансового платежу в розмірі 23% від вартості предмета лізингу та комісію за передачу предмету лізингу в розмірі 3% за домовленістю з представниками ТОВ «Єврокар Україна» він повинен був сплатити після доставки предмету лізингу за його місцем проживання - с. Малий Фонтан, вул. Шкільна, 55, Подільського району. Одеської області. При цьому при передачі предмету лізингу йому повинні були надати додатки до договору фінансового лізингу: №1, №2, №3

Проте, після сплати ним комісії за організацію договору в сумі 63000 грн., представники ТОВ «Єврокар України» почали відтягувати доставку предмету лізингу, а потім почали вимагати сплати ним 386000 грн. в рахунок погашення вартості предмету лізингу.

Будучи незгідним з даними вимогами, він звернувся з заявою до відповідача з вимогами про визнання договору №0088 фінансового лізингу від 02.02.2017 року, не укладеним та стягнення з ТОВ «Єврокар Україна» на його користь 63000 грн.

З листа ТОВ «Єврокар Україна» №412 від 13.04.2017 року видно, що договір фінансового лізингу №0088 від 02.02.2017 року розірваний з 17.03.2017 року на підставі заяви від 17.03.2017 року, проте повернути 63000 грн. відповідач відмовився, мотивуючи тим, що відповідно до ст.12 п.12.1 договору комісія за організацію договору не повертається.

З відмовою відповідача визнати спірний договір фінансового лізингу неукладеним і недійсним та повернути 63000 грн. він не згодний.

Позивач просив суд винести рішення, яким договір №0088 фінансового лізингу від 02.02.2017 року, укладений між ТОВ «Єврокар Україна» та ним, ОСОБА_1, визнати недійсним; стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на його користь 63000,00 грн., а також судові витрати.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 в ході судового розгляду підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Додатково позивач пояснив, що за умовами договору лізингу він мав отримати комбайн. При цьому представник відповідача при оплаті вартості комбайну йому повідомив, що марку й модель комбайну буде вписано в договір лізингу після його доставки за місцем проживання позивача та оформленні додатки до договору. При укладанні договору він готовий був сплатити відповідачу до 80% вартості комбайну, однак від цього представник відповідача відмовився, посилаючись на те, що платежі мають бути протягом року, оскільки в іншому випадку це для них не вигідно.

В телефонному режимі представники відповідача неодноразово обіцяли йому, що комбайн буде доставлено найближчим часом, однак потім під різними приводами пояснювали невиконання цього. В подальшому в телефонних переговорах стали говорити за якийсь трактор, якого він не замовляв, та врешті решт потребували доплати за придбання комбайну ще 300 тис. грн.. ОСОБА_1 він зрозумів, що його ошукали і звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, на що йому письмово відмовили. До цього часу комбайну не надано та кошти не повернуто.

Представник відповідача у судове засідання не зявився. Причин своєї неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи у свою відсутність суду не надав.

У звязку з відсутністю у судовому засіданні представника відповідача та з урахуванням закінчення передбачених ст.157 ЦПК України строків розгляду цієї справи за згоди сторони позивача, справу розглянуто у порядку заочного провадження.

Вислухавши сторону позивача та дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 02 лютого 2017 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Єврокар Україна» укладено договір фінансового лізингу №0088.

Відповідно до п. 1.1 договору, предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у специфікації (Додаток «3 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору, лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.п. 1.7, 4.1 договору, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів - комісія за організацію договору, авансовий платіж, комісія за передачу предмету лізингу.

Згідно п. 8.2 договору, укладаючи даний договір сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу, на момент укладання договору, за цим договором становить 37727,27 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного договору. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 900000,00 грн.

Згідно п. 9.7 договору, комісія за передачу предмета лізингу одноразовий платіж, розмір якого становить 3% від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця для здійснення необхідних дій, які повязані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу.

Відповідно до п.9.2 договору, авансовий платіж складає 23% вартості предмета лізингу.

Відповідно до п.10.3 договору, щомісячний платіж складає 754,50 доларів США, що згідно обмінного курсу долара США до української гривні становить 29748,75 грн.

З п. 12.1. ст. 12 договору вбачається, що у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу на вимогу лізингоодержувача поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу. Комісія за організацію договору в такому випадку лізингоодержувачу не повертається.

На виконання договору 02.03.2017 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Єврокар Україна» комісію в розмірі 63000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 02.02.2017 року.

За твердженнями позивача, після сплати ним комісії за організацію договору в сумі 63000

грн., представники ТОВ «Єврокар України» почали відтягувати доставку предмету лізингу, а потім почали вимагати сплати ним 386000 грн. в рахунок погашення вартості предмету лізингу.

17.03.2017 року позивач звернувся з заявою до ТОВ «Єврокар Україна» щодо вважання спірного договору неукладеним та повернення коштів.

Листом ТОВ «Єврокар Україна» №412 від 13.04.2017 року позивачу було повідомлено, що договір фінансового лізингу №0088 від 02 лютого 2017 року розірваний з 17.03.2017 року на підставі заяви позивача. Згідно ст.12 п.12.1 договору, комісія за організацію договору не повертається.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно вимог ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-648цс16, який в силу положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з оспорюваного договору, він укладений між юридичною особою - ТОВ „Єврокар Україна" та фізичною особою ОСОБА_1 і оскільки договір містить елементи договору найму транспортного засобу, то в силу положень ч.2 ст.799 ЦК України він підлягав нотаріальному посвідченню.

Проте, в порушення зазначених вимог закону договір не був посвідчений нотаріально, в зв'язку з чим слід визнати його недійсним.

Також, статтею 18 Закону України „Про захист прав споживачів" встановлено самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Визначення поняття „несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю,

виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Як встановлено судом, в Договорі №0088 від 02 лютого 2017 року фінансового лізингу розширені права лізингодавця з одночасним звуженням його обов'язків, не зазначені відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, не міститься положень дострокової сплати лізингових платежів, що відповідно є несправедливими умовами договору.

Враховуючи, що оспорюваний договір судом визнано недійсним, суд на підставі ч.ч. 2, 3 ст.216 ЦК України вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачені позивачем на виконання договору кошти в розмірі 63000,00 грн.

Згідно ст.88 ч.1 ЦПК України на відповідача слід покласти понесені позивачем судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним Договір фінансового лізингу №0088 від 02.02.2017 року, укладений між ТОВ «Єврокар Україна» та ОСОБА_1.

Стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на користь ОСОБА_1 63000,00 грн.

Стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив на протязі 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я-