АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/270/17 Номер провадження 22-ц/786/1630/17Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Триголова В.М., Гальонкіна С.А.,

При секретарі: Маладиці Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "БМ Банк"

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 квітня 2017 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності нерухомим майном, шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ПАТ «БМ Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності нерухомим майном шляхом виселення.

Позовні вимоги вмотивовував тим, що в процесі здійснення виконавчого провадження за рішенням Миргородського міськрайонного суду від 15 листопада 2010 року про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором на публічних торгах було продано належне віповідачу майно, а саме квартиру №12, яка знаходиться в м. Миргороді по провулку Данила Апостола 4. Набувачем зазначеного майна є АТ «БМ Банк». 07 листопада 2016 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги позивачеві АТ «БМ Банк» було видано Свідоцтво про право власності на квартиру №12, яка розташована в м. Миргороді по провулку Данила Апостола буд. 4 та зареєстроване право власності на цю квартиру за позивачем. В порушення ст.ст. 319, 321 ЦК України відповідач ОСОБА_2 проживає в належній позивачеві квартирі, що позбавляє його можливості розпорядитися своєю власністю та призводить до порушення права власності.

Позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири №12, яка розташована в будинку №4 по провулку Данила Апостола в м. Миргороді та стягнути з відповідача сплачений банком при зверненні з позовом до суду судовий збір.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності нерухомим майном, шляхом виселення відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в звязку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд невірно застосував правову позицію ВСУ у справі № 6-39цс15 від 18 березня 2015 року, оскільки вона стосується наслідків звернення стягнення на предмет іпотеки. Даний позов поданий банком як власником майна, який відповідно до норм ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Не взяв до уваги наявність у відповідача іншого житлового приміщення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи у їх сукупності, що 12 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БМ Банк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №21/29/120608. Згідно з умовами договору останній отримав грошові кошти у розмірі 250000 грн. зі сплатою 18% річних на поточні потреби з терміном остаточного повернення кредиту -11 червня 2018 року.

12 червня 2008 року між ТОВ «БМ Банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений і договір іпотеки №21/29/120608. Даний договір забезпечував вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №21/29/120608 від 12 червня 2008 року. За його умовами іпотекодавець передав в іпотеку іпотеко держателю в якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором наступне майно: чотирикімнатну квартиру №12, що знаходиться в будинку №4 по провулку Данила Апостола в м. Миргороді.

У подальшому 07 листопада 2016 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», статті 33 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги видано Публічному акціонерному товариству «БМ Банк» свідоцтво, з якого вбачається, що АТ «БМ Банк» належить на праві власності майно, що складається з квартири номер 12, яка знаходиться в м. Миргороді по провулку Данила Апостола, будинок №4, що раніше належала ОСОБА_2 (а.с.4).

13 грудня 2016 року АТ «БМ Банк» направила на адресу відповідача вимогу про виселення та зняття з реєстрації місця проживання посилаючись на ст.ст. 319, 321 ЦК України (а.с.6-11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що відсутні підстави для виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів вважає такий висновок правомірним та обгрунтованим, виходячи з наступного.

При примусовому виконанні рішення Миргородського міськрайонного суду від 15 листопада 2010 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 245064,58 грн. державним виконавцем ВДВС Миргородського міськрайонного управління юстиції було здійснено опис та арешт майна, належного боржнику, а саме квартири №12, що розташована в будинку №4 по провулку Данила Апостола в м. Миргороді.

На підставі акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що були проведені на підставі Закону України «Про іпотеку» приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 07 листопада 2016 року видано свідоцтво, яким посвідчено, що АТ «БМ Банк» належить на праві власності квартира№12, яка знаходиться в м. Миргороді, провулок Данила Апостола, будинок №4.

07 листопада 2016 року на підставі даного свідоцтва проведено державну реєстрацію права власності на дану квартиру за позивачем.

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачено ст. 38 Закону України «Про іпотеку» частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у ч. 1 якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Тобто, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

/правова позиція ВСУ у справі № 6-1731цс16 від 21 грудня 2016 року/

З огляду на те, що у справі, яка переглядається, квартиру, що є предметом договору іпотеки, придбано відповідачем не за рахунок отриманого кредиту, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для виселення відповідача без надання іншого постійного жилого приміщення.

Доводи апелянта про помилковість застосування судом правової позиції ВСУ спростовується висновками судів та правозастосовчою практикою, згідно якої аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

А оскільки набуття права власності на квартиру мало місце внаслідок продажу іпотечного майна, спірні правовідносини врегульовуються норами Закону України «Про іпотеку».

Доводи апелянта про наявність у відповідача іншого житлового приміщення не були доведені належними доказами в ході судового розгляду. Позовні вимоги про це не заявлялися.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позовних є правомірним.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та відповідні правовідносини. Підстави для скасування рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 квітня 2017 року відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання неї законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ОСОБА_5

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ ОСОБА_1