АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2857/17 Номер провадження 22-ц/786/1620/17Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Панченка О.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Радько О.М.

за участі представника стягувача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2017 року

по справі за матеріалами подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби по Кременчуцькому району Кременчуцького міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби по Кременчуцькому району Кременчуцького міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_5 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що на виконанні у Відділі державної виконав-чої служби по Кременчуцькому району Кременчуцького міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Полтавської області перебуває виконавче провадження №51737538 з примусового виконання виконавчого листа №536/3158/13, виданого 15 липня 2015 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 131 030 грн.

22 липня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої направлена сторонам виконавчого провадження.

Посилаючись на те, що боржником рішення суду не виконується, борг не сплачено, просив з урахуванням положень п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», встановити боржнику тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2017 року у задоволенні вказаного подання - відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою суду першої інстанції, стягувач - ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив оскаржувану ним ухвалу районного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника стягувача, який брав участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За нормами п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що старшим державним виконавцем не надано підтвердження про вчинення будь-яких інших дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, а наявні у справі матеріали не містять доказів про те, що ОСОБА_4 ухилявся як від виконання покладених на нього зобов'язань, так і від виконання обов'язків боржника по виконавчому провадженню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, з огляду на наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань.

Згідно ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону, тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених ч. 1 цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до вказаної правової норми громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Такі обмеження права громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

За роз'ясненнями Верховного Суду України, наведеними у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника судовим рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилався на те, що протягом тривалого часу рішення суду не виконано, усі передбачені законом заходи примусового виконання рішень вжито, боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду. В той же час, заявником не надано жодних доказів, які б свідчили про факт ухилення боржника від виконання судового рішення, або покладених на нього в рамках виконавчого провадження зобов'язань, як не підтверджено належним чином і вчинення державним виконавцем передбачених законом інших дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду. Разом з тим, відповідно до норм ч. ч. 2, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Отже, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Окрім того, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5,встановлений порядок звернення державного виконавця з поданням до суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України та заборони в'їзду в Україну у разі невиконання боржником своїх зобов'язань. Вказаний нормативно-правовий акт передбачає, що подання державного виконавця повинно містити, зокрема, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань. Для застосування юридичної санкції у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України державний виконавець, який ініціює таке обмеження, повинен довести факт ухилення боржника від виконання певних зобовязань при наявності реальної можливості їх виконання.

За наведених обставин, враховуючи, що сам по собі факт не виконання боржником свого обов'язку по погашенню боргу не може свідчити про його свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, а доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання рішення суду заявником не надано, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, правомірно відмовивши з цих підстав у задоволенні подання державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Ухвалу судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підписи/ ОСОБА_6 ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.