АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 756/3328/15-ц Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - ПАТ«Укргазвидобування») і просила винести рішення, яким стягнути індексацію заробітної плати та компенсацію втрат частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у загальному розмірі 145 759 грн. 09 коп., та відшкодувати моральну шкоду у сумі 3.000 грн.

Послалась на те, що 02.12.2013 року згідно наказу №98-к її звільнено з посади головного фахівця відділу видобутку газу, газового конденсату та нафти управління видобутку та підготовки вуглеводів ПАТ «Укргазвидобування» за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2014 року, яке набрало законної сили, з ПАТ «Укргазвидобування» на її користь на підставі п. 2.6 Галузевої Угоди на 2012-2014 рік стягнуто, крім іншого, допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 39 000 грн., які не були виплачені при звільненні. Вважає, що оскільки при звільнені відповідач ухилився від виконання свого обов'язку провести в день звільнення виплату всіх сум належних їй від підприємства то, відповідно, ПАТ «Укргазвидобування» має сплатити компенсацію за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 03.12.2013 року по 15.10.2014 року у сумі 139.447, 44 грн. Також, просила стягнути з ПАТ «Укргазвидобування» індексацію невчасно сплачених 39 000 грн. за період з грудня 2013 року по жовтень 2015 року у відповідності до ч. 5 ст. 95 КЗпП України, яка, на її думку, складає 6 311 грн. 65 коп.Крім того, вказуючи, що неналежний розрахунок спричинив хвилювання з приводу існування сім'ї, вніс дисбаланс нормального життєвого спілкування в родині просила стягнути з підприємства на її користь 3.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено/а.с.66-68/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правовою підставою до задоволення позову про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати позивачем зазначено ст.117 КЗпП України, яка спірних відносин не регулює, а відтак відсутні правові підстав для задоволення позову, оскільки позивачем обрано неправильний спосіб захисту свого порушеного права. Так як позивачу не була вчасно сплачена допомога, яка виплачується при скороченні працівника, що має разовий характер, ця допомога не підлягає індексації згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Позивачка ОСОБА_1 оскаржила указане рішення в апеляційному порядку та зазначила, щонею ставилось питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, в описовій частині рішення суду першої інстанції немає жодного посилання про компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щододаткова допомога, передбачена п.2.6 Галузевої угоди, не входить до складу заробітної плати та не підлягає індексації.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 17.02.2016 року рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалене нове рішення про часткове задоволення позову. Так, судом апеляційної інстанції стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 108.459 грн.12 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з затримкою термінів її виплати у сумі 6.311 грн.65 коп. та відшкодовано моральну шкоду у сумі 1.000 грн./а.с.109-117/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ указане рішення Апеляційного суду м.Києва від 17.02.2017 року скасовано, а справу повернуто на новий апеляційний розгляд /а.с.165-170/.

Скасовуючи рішення апеляційної інстанції ВССУ зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Тобто, початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки починається з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум, а не з дня його звільнення з роботи.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що 05 вересня 2014 року платіжним дорученням №1650«Укргазвидобування» сплатило по виконавчому провадженню №44478315 на рахунок ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві кошти в сумі 40 000 грн./а.с.42/.

Тому, 05 вересня 2014 року є датою остаточного та фактичного розрахунку з позивачем, а тримісячний строк, встановлений ст.233 КЗпП України, сплив 04 грудня 2014 року, а з позовом позивач звернувся у березні 2015 року.

Однак суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів сторін, не з'ясував дійсні обставини справи, а тому ухвалив неправильне рішення.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду 1 інст. та ухвалення нового рішення про відмову у позові з інших підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 02 грудня 2013 року згідно наказу № 98-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного фахівця відділу видобутку газу, газового конденсату та нафти управління видобутку та підготовки вуглеводів ПАТ «Укргазвидобування» за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

За позовною заявою ОСОБА_1 рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2014 року стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь позивачки допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 39.000 грн. та 1.000 грн. заподіяної моральної шкоди/а.с.66-68/.

Указане рішення набрало чинності.

Віповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Указаним судовим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2014 року встановлено, що відповідач ПАТ «Укргазвидобування» не виконав умови п. 2.6 Галузевої угоди та не виплатив ОСОБА_1 в день звільнення допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 39 тис. грн.

Факт затримки розрахунку при звільненні позивачки з роботи сторонами не заперечується.

Відповідно до ст. 2. «Структура заробітної плати» Закону України «Про оплату праці» зарплата включає «інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.»

Відповідно до п. 2.6. Галузевої угоди вказано, що «працівникам, вивільненим у зв'язку з реорганізацією підприємств, скороченням чисельності, крім вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, за рахунок коштів Підприємства виплачується допомога, що встановлюється колективним договором залежно від загального стажу роботи на підприємствах галузі, але не менше: жінкам зі стажем роботи: понад 12 років - тримісячного середнього заробітку...».

Тобто допомога, вказана в п.2.6. Галузевої угоди, відноситься до «інших виплат, які не передбачені актами чинного законодавства» (окрім Галузевої угоди), встановлена додатково до вихідної допомоги при припиненні трудового договору, і відповідно до ст. 2. «Структура заробітної плати» Закону України «Про оплату праці» є частиною заробітної плати.

Як слідує з матеріалів справи, ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві 21 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження № 444478315 з примусового виконання виконавчого листа від 20 серпня 2014 року № 2/756/1332/2014 про стягнення з ПАТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 39.000 грн. та 1.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно платіжного доручення № 1650 від 05 вересня 2014 року ПАТ «Укргазвидобування» добровільно виконало судове рішення і сплатило кошти у сумі 40.000 грн. на рахунок ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на погашення боргу за виконавчим листом в справі №2/756/1332/2014 /а.с.42/.

Незважаючи на те, що рішення суду першої інстанції про відмову у позові, по суті, ухвалено правильно, колегія суддів не погоджується з правовими підставами, яким відмовлено у позові ОСОБА_1 судом першої інстанції.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, Оболонський районний суд м. Києва від 07.04.2014 року виходив із того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту свого порушеного права.

Так, на думку суду першої інстанції, правовою підставою про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати позивачем зазначено ст.117 КЗпП України, яка, на думку суду першої інстанції, спірних відносин не регулює. При цьому, як вважав суд, оскільки позивачу не була вчасно сплачена допомога, яка виплачується при скороченні працівника, що має разовий характер, ця допомога не підлягає індексації згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Проте, колегія суддів вважає, що, відповідно до положень цивільного законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у сосіб, визначений законами України (ст.4, п.5 ч.2 ст.119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд зобов»язаний застосувати той закон, який регулює спірні правовідносини.

В силу висновків рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Тобто, початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки починається з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум, а не з дня його звільнення з роботи.

Отже, звертаючись до суду 12.03.2015 року з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивачка не дотрималась вище зазначеного положення, оскільки тримісячний строк після виплати їй заборгованості, встановленої рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2014 року, сплив 05.12.2014 року.

Відповідно до ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою для вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В силу роз»яснень, викладених у правовій позиції Верховного Суду України у справі за №6-409цс16 слідує, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов»язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Між тим, суд першої інстанції не дотримався указаних вимог і не з»ясовував причини пропуску позивачкою тримісячного строку звернення до суду з цим позовом, у зв»язку з чим, колегія суддів вважає за правомірне в судовому засіданні апеляційної інстанції встановити причини пропуску позивачкою указаного строку і в залежності від цього ухвалити рішення.

При розгляді справи у суді апеляційної інстанції, на запитання суду позивачка не навела будь-яких аргументованих доказів поважності причин пропуску нею тримісячного строку звернення до суду з цим позовом у період з 05.09.2015 року по 05.12.2015 року, у зв»язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги на судове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2014 року.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення тримічячного строку строку для звернення позивачки до суду за захистом свого порушеного права, а тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову у позові з підстав пропуску строку, передбаченого ст.233 КЗпП для звернення до суду за захистом порушеного права.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсаційних виплат у зв»язку з затримкою розрахунку - з інших підстав.

В решті апеляційної скарги відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді