Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування коштами, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування коштами, посилаючись на те, що ОСОБА_5 неодноразово у нього позичала гроші.

Так, 08 жовтня 2004 року ОСОБА_5 позичила у нього 2 150 доларів США; 12 листопада 2004 року - 6 тис. доларів США; 01 квітня 2006 року ОСОБА_5 - 12 550 доларів США; 16 липня 2007 року - 6 350 доларів США; 01 серпня 2007 року - 5 850 доларів США, про що останньою власноруч були написані розписки.

Факт отримання вказаних коштів підтверджено постановою Верховного Суду України від 27 січня 2016 року.

Станом на 22лютого 2016 року борг ОСОБА_5 не повернула.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 485 340 грн 92 коп. за час користування грошовими коштами з 16жовтня 2011 року до 22 лютого 2016 року.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 проценти за час користування грошовими коштами з 16 жовтня 2011 року до 22 лютого 2016 року в розмірі 485 340 грн 92 коп. та судові витрати в сумі 4 854 грн 18 коп.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2004 року ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_4 2 150 доларів США; 12 листопада 2004 року - 6 тис. доларів США; 01 квітня 2006 року - 12 550 доларів США; 16 липня 2007 року - 6 350 доларів США; 01 серпня 2007 року - 2 850 доларів США. Ці обставини встановленні судом - постанова Верховного Суду України від 27 січня 2016 року.

Станом на 22лютого 2016 року борг ОСОБА_5 не повернула.

Згідно із проведеними розрахунками загальна сума процентів за час дії договору складає 485 340 грн 92 коп.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Ураховуючи, що відповідач перед позивачем свої зобов'язання щодо повернення суми боргу за договорами позики не виконала, суд задовольнив позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_5 відсотків за користування грошовими коштами з 16 жовтня 2011 року до 22 лютого 2016 року в розмірі 485 340 грн 92 коп. в межах строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає. Разом із тим колегія суддів зауважує на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що справа у суді першої інстанції перебувала із жовтня 2014 року до квітня 2016 року, у судовому засіданні 19 квітня 2016 року ОСОБА_5 була відсутня (а. с. 112, т. 1). На а. с. 108, т. 1, міститься конверт, на якому неправильно вказано номер квартири ОСОБА_5: замість квартири № 25 помилково вказано квартиру № 35, проте у зворотному повідомленні номер квартири ОСОБА_5 зазначено правильно - 25. Конверт повернутий до суду із поміткою «за закінченням терміну зберігання».

Про обізнаність ОСОБА_5 про розгляд справи свідчать: повідомлення про відкриття провадження (а. с. 18, т. 1); клопотання ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи з 30 березня 2015 року (а. с. 57, т. 1); розписка представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про те, що справу призначено до розгляду на 28 квітня 2015 року (а. с. 61, т. 1); заперечення на позовну заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (а. с. 66, т. 1); повідомлення ОСОБА_5 про розгляд справи 22 березня 2016 року (а. с. 98, т. 1).

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Що стосується клопотання ОСОБА_5 про постановлення окремої ухвали, клопотання підлягає відхиленню, оскільки судом касаційної інстанції не встановлено підстав, передбачених ст. 350 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 332, 350 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_5 про постановлення окремої ухвали відхилити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко