АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - СокуренкоНаталії Вікторівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року,

встановила:

30 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення підстав позову від 16 січня 2017 року, просив визнати недійсним кредитний договір № б/н від 09 листопада 2010 року, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09 листопада 2010 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір на отримання кредиту у розмірі 8000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку. При укладенні вказаного договору не було дотримано письмової форми. Положення, викладене у анкеті-заяві від 09.10.2010 року, згідно якого умови та правила кредитування не фіксуються чітко на дату підписання договору, є несправедливими та недійсними. Крім цього, кредитний договір було викладено не одним суцільним документом, а декількома документами, що утруднює розуміння сутності його зобов'язань перед банком та свідчить про використання відповідачем нечесної підприємницької практики.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року, відмовивши у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Свої доводи обґрунтовує тим, що позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис позивача у заяві. З моменту підписання фізичною особою заяви, між кредитором і позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до запропонованого кредитором договору ( умов кредитування). В даному випадку зміст договору було зафіксовано в заяві позичальника та Умовах та Правилах надання банківських послуг.

Посилання суду на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року вважає безпідставним, оскільки у даній справі питання стосувалося договірного підвищення строку позовної давності, а не укладення договору шляхом приєднання. Позивач не заперечував факт підписання заяви позичальника та отримання кредитної картки, отже, фактично підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин на умовах, запропонованих банком. Позивач активно користувався кредитною карткою, що включало як зняття кредитних коштів, так і поповнення картки, чим підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин.

Позивачу, який був ініціатором укладення кредитного договору, до його укладання була надана вся необхідна інформація щодо загальної вартості кредиту, умов повернення, суми переплати за кредитом. Оскільки позов подано безпідставно, позивачем вимоги не доведено, вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач або його уповноважений представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з безпідставності доводів позивача щодо несправедливості умов укладеного договору. При цьому суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним з підстав недотримання письмової форми договору та недосягнення між сторонами згоди за всіма істотними його умовами, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника. З огляду на заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, за відсутності заяви позивача про поважність причин пропуску такого строку, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 9 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій указано, що вона разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. При цьому позивач проставив свій підпис під тим, що ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Вказаний договір укладений між сторонами шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне обслуговування фізичних осіб.

При цьому анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» була особисто заповнена позивачем, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність тієї обставини, що сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Згідно із ч. 1 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано виписку з рахунку з використанням платіжної картки, оформленої на позивача, відповідно до якої останнім неодноразово здійснювались банківські операції, що свідчить про прийняття ним пропозиції банку.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року є необґрунтованим, оскільки викладена в ній правова позиція стосується інших фактичних обставин, інших правовідносин, зокрема, збільшення строку позовної давності, де має бути доведено узгодження з позичальником (ст. 259 ЦК України) та не містить висновку стосовно неможливості укладення кредитного договору у порядку ст. 634 ЦК України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на момент укладання договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 цього Закону, нечесна підприємницька практика забороняється. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не довів, що умови укладеного договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві, а також того, що договір було укладено з використанням нечесної підприємницької практики.

Позивачем також не доведено обставин вчинення відносно нього будь-яких протиправних дій з боку співробітників ПАТ КБ «ПриватБанк», наявності обмежень або перешкод в отриманні інформації, введення працівниками банку його в оману при укладенні договору чи примушення до отримання кредитних коштів за несправедливими чи невигідними для нього умовами.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Разом з тим, положеннями вказаного Закону не передбачено, що не доведення кредитодавцем обставин передання споживачеві оригіналу договору має своїм наслідком визнання його недійсним.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості позову.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - СокуренкоНаталії Вікторівни задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №753/10277/16

Апеляційне провадження №22-ц/796/6594/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.