АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах Приватного акціонерного товариства «Будівельно-фінансова компанія «Глобал Естейтс» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у справі позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Будівельно-фінансова компанія «Глобал Естейтс», третя особа: ОСОБА_7, про визнання наказу в частині, зміну дати звільнення, стягнення компенсації за затримку в розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсації по лікарняному листку, індексацію заробітної плати, -

Справа № 761/43598/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4976/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ БФК «Глобал Естейтс», третя особа: ОСОБА_7, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про часткове збільшення та зменшення позовних вимог та письмових пояснень, посилається на те, що з 02 лютого 2010 року по 23 листопада 2016 року вона працювала за основним місцем роботи у ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» на посаді головного бухгалтера. 09 листопада 2016 року вона подала відповідачу заяву про розірвання трудового договору за власним бажанням (після психологічного тиску), укладеного на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Того ж дня, у неї відбулось загострення хронічної хвороби серця, у зв'язку з чим вона звернулась до медичного закладу «Крапля роси», де проходила останніми роками медичні обстеження, після звернення до якого лікарем було викликано швидку допомогу та видано направлення на госпіталізацію з діагнозом: фібриляція передсердя, миготлива аритмія, тахікардія. З 09 листопада 2016 року по 18 листопада 2016 року вона знаходилась на стаціонарному лікування у медичному закладі, про що Відповідачу було надано відповідний листок непрацездатності. Разом з тим, у зв'язку з погіршенням самопочуття, що зумовлено загостренням хронічних хвороб серця та перебування на стаціонарному лікуванні, вона повторно звернулась до лікарні і ЦПМСД Дарницького району зі скаргами на самопочуття, в зв'язку з чим їй було призначено лікування та видано наступний листок непрацездатності на період з 21 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року, який також було надано Відповідачу. Разом з тим, всупереч чинному законодавству України, Відповідач видав наказ про її звільнення 09 листопада 2016 року, тобто у день подачі заяви про звільнення, а не зі спливом двотижневого терміну, в зв'язку з чим до її трудової книжки було зроблено невірний запис про дату звільнення, що у свою чергу потребує виправлення.

Позивач ОСОБА_2 зазначила, що зобов'язання, покладені на неї роботодавцем вона виконувала вчасно та з усією відповідальністю, проте, не дивлячись на це, роботодавець правдами не правдами зменшував заробітну плату. Так, з 2010 року їй було встановлено оклад 9 605,00 грн., але чомусь з червня 2015 року її оклад зменшився до 7 605,00 грн., разом з тим, зменшення розміру заробітної плати (заробітку) в односторонньому порядку та не у спосіб, що передбачений трудовим законодавством не допускається, з урахуванням вищевикладеного в зв'язку з одностороннім незаконним зменшенням посадового окладу та заниження нарахувань по заробітній платі, Відповідач недоплачував їй індексацію заробітної плати.

Крім того, зазначила, що в останній день роботи, яким вважається день звільнення Відповідач зобов'язаний видати працівнику трудову книжку та провести проведений повний розрахунок по заробітній платі, а також відпускні за невикористані дні відпустки, чого Відповідачем 09 листопада 2016 року зроблено не було, в зв'язку з чим підприємство повинно виплатити Позивачці її середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Водночас, трудову книжку вона отримала лише 01 грудня 2016 року, коли принесла черговий лікарняний лист серія АДА № 296619 від 21 листопада 2016 року, який було відмовлено в прийнятті для виплати компенсації. Розрахунок по компенсації невикористаної відпустки Позивачки було здійснено Відповідачем лише 15 грудня 2016 року, що підтверджує затримку виплати компенсації невикористаної відпустки з 09 листопада 2016 року по 15 грудня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила: 1) стягнути з ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» на її користь компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 29 550,48 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - 9 850,16 грн., компенсацію по лікарняному листку в розмірі 3 222,60 грн., індексацію заробітної плати у сумі 22 113,08 грн., загальна сума компенсації 98 157,50 грн.; 2) визнати наказ ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» «Про звільнення з роботи» від 09 листопада 2016 року № 76-к незаконним в частині дати звільнення з роботи ОСОБА_2; 3) змінити дату звільнення ОСОБА_2 в Наказі ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» «Про звільнення з роботи» від 09 листопада 2016 року № 76-к з 09 листопада 2016 року на 01 грудня 2016 року, зобов'язавши ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» внести зміни в запис про звільнення щодо дати звільнення з роботи до трудової книжки ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Визнано Наказ ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 76-к від 09 листопада 2016 року «Про звільнення з роботи» незаконним в частині дати звільнення з роботи ОСОБА_2

Змінено дату звільнення ОСОБА_2 в Наказі ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 76-к від 09 листопада 2016 року «Про звільнення з роботи» з 09 листопада 2016 року на 23 листопада 2016року, зобов'язавши ПАТ «БФК «Глобал Естейтс» внести зміни в запис про звільнення щодо дати звільнення з роботи до трудової книжки ОСОБА_2.

Стягнуто з ПАТ «БФК «Глобал Естейтс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 грудня 2016 року по 15 грудня 2016 року у розмірі 3 749,84 грн. без вирахування податків і обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «БФК «Глобал Естейтс» на користь ОСОБА_2 допомогу по тимчасовій втрати працездатності за період з 21 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року по лікарняному листку серія АДА № 296619 в розмірі 1 612,30 грн. без вирахування податків і обов'язкових платежів.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 та представник ПрАТ «БФК ГлобалЕстейс» ОСОБА_4, подали апеляційні скарги

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, в якій просить частково скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове завдолення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Зокрема вказує на те, що описова частина оскаржуваного рішення, суперечить його резолютивній частині. Так, суд погодившись з доводами позивачки щодо неправильного застосування Відповідачем норм КЗпП України та скасувавши наказ про звільнення, відмовив у задоволенні значної частини позовних вимог щодо кінцевого розрахунку з позивачем, невірно, тобто у порушення ст. 38 КзПП України, порахувавши строк, протягом якого відповідач не мав права на винесення наказу про звільнення.

Представник ПрАТ «Будівельно-фінансова компанія «Глобал Естейтс» - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року змінити посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема зазначає про те, що судом вірно визначено та розраховано розмір середньоденної заробітної плати Позивача, який виходячи з оплати праці за два останні місяці перед звільненням дорівнює 468,73 грн. (9843,40 грн. / 21 робочий день).

Однак, в подальшому судом було помилково визначено кількість днів затримки розрахунку, що зумовлює необхідність зміни оскаржуваного рішення в цій частині, що підтверджується наступним.

Крім того, рішенням встановлено, що Відповідач зобов'язаний сплатити на користь Позивача допомогу по тимчасовій втраті непрацездатності за період з 21 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року по лікарняному листку серії АДА №296619 в розмірі 1612,30 грн. без вирахування податків і обов'язкових платежів.

Проте, судом не враховано, що листок непрацездатності серії АДА №296619 від 21 листопада 2016 року за своє суттю є продовженням листка непрацездатності серії АДА №429527 від 09 листопада 2016 року, адже причиною непрацездатності Позивача стало те ж саме захворювання, відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»: Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності.

Таким чином, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: п. 8 розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та п. 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженої наказом МОЗ України від 09.04.2008 р. №189.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_2 з 02 лютого 2010 року працювала на посаді головного бухгалтера в ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 (а.с. 12-13)

09 листопада 2016 року позивачка подала директору ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» ОСОБА_7 заяву, в якій просила звільнити її з займаної посади за власним бажанням (а.с.36).

Наказом ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 76-к від 09 листопада 2016 року «Про звільнення з роботи» ОСОБА_2, головного бухгалтера, 09 листопада 2016 року звільнено за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_2 З вказаним наказом ОСОБА_2 ознайомлена 01 грудня 2016 року.

Окрім того, в Наказі № 76-к від 09 листопада 2016 року визначено період невикористаної відпустки Позивачки: 1) 01 січня 2013 року - 31 грудня 2013 року. - 3 календарні дні, 01 січня 2014 року - 31 грудня 2014 року - 24 календарні дні, 01 січня 2015 року - 31 грудня 2015 року - 24 календарні дні, 01 січня 2016 року - 09 листопада 2016 року- 20 календарних днів (а.с.8,37).

Згідно Акту про самовільне залишення робочого місця від 09 листопада 2016 року, складеного начальником юридичного відділу ОСОБА_4, начальником відділу стратегічного захисту ОСОБА_11, інспектором з кадрів ОСОБА_12, визначено, що головний бухгалтер ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» ОСОБА_2 09 листопада 2016 року прибула на робоче місце о 09 год. 21 хв., а о 12 год. 10 хв. самовільно його залишила, не довівши про це до відома керівництво підприємства, до кінця робочого дня на робочому місці не з'являлася (а.с.38), що також підтверджується роздруківкою системи контролю доступу на підприємство від 09 листопада 2016 року. (а.с.39).

Будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження того, що позивач просила звільнити її саме в день подання заяви про звільнення Відповідачем не надано та в судовому засіданні не здобуто.

Відповідно до матеріалів справи, 09 листопада 2016 року о 13-40 Позивачка була госпіталізована в Київську міську клінічну лікарню № 1 (а.с. 10 зворот, 11) де перебувала на стаціонарному лікуванні з 09 листопада 2016 року по 18 листопада 2016 року з загальним діагнозом: кардіосклероз, переметуюча форма миготливої аритмії, гіпертонічна хвороба II ст., ступінь 2, ризик високий, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 22217 (Форма № 027/о) (а.с.9) та листком непрацездатності серія АДА № 429527 (а.с.44).

Як зазначила Позивачка, після виписки з лікарні через декілька днів у зв'язку з погіршенням самопочуття, що зумовлено загостренням хронічних хвороб серця та перебування на стаціонарному лікуванні, вона звернулась до ЦПМСД Дарницького району зі скаргами на самопочуття, в зв'язку з чим ОСОБА_2 було призначено лікуванні та видано листок непрацездатності серія АДА № 296619, з якого вбачається, що Позивачка була звільнена від роботи та перебувала на лікарняному з 21 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року. (а.с.10.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд унаслідок тимчасової непрацездатності) з ініціативи роботодавця.

Разом з тим, в ст. 38 КЗпП, яка регулює порядок звільнення з ініціативи працівника, відсутня заборона на звільнення працівника у період його перебування на лікарняному, аналогічна до тієї, що міститься у ст. 40 КЗпП. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 27 квітня 2012 року №70/06/186-12: «чинним законодавством не заборонене звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності за власним бажанням (ст. 38 КЗпП)».

Так, чинним законодавством України не передбачено обов'язкового двотижневого відпрацювання перед звільненням за власним бажанням, у ст. 38 КЗпП визначено лише обов'язок працівника письмово попередити роботодавця про наступне звільнення за два тижні. Таке попередження не залежить від того, чи працює працівник у момент попередження, чи перебуває на лікарняному або у відпустці, роботодавець не вправі відмовити працівнику у звільненні після спливу строку попередження.

З огляду на вищевикладене, працівник може бути звільнений за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) у період тимчасової непрацездатності, та в подальшому у разі, якщо працівник захворів після написання заяви про звільнення, двотижневий строк не продовжується, що в свою чергу не має наслідком автоматичне продовження трудових відносин.

В заяві про звільнення від 09 листопада 2016 року Позивачкою не було зазначено конкретну дату звільнення, відтак суд вважає, що в даному випадку бажаним строком звільнення слід вважати той день, який настає через два тижні після подання заяви про звільнення, не зважаючи на перебування працівника у відповідну дату на лікарняному.

Враховуючи вищезазначене, оскільки в заяві про звільнення за власним бажанням від 09 листопада 2016 року позивачкою не було зазначено конкретної дати звільнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що датою звільнення слід вважати день, який настав через два тижні після подання ОСОБА_2 відповідної заяви, тобто 23 листопада 2016 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання незаконним наказу в частині дати звільнення та зміни дати звільнення шляхом визнання наказу ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 76-к від 09 листопада 2016 року «Про звільнення з роботи» незаконним в частині дати звільнення з роботи ОСОБА_2 та зміни дати звільнення ОСОБА_2 в Наказі ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 76-к від 09 листопада 2016 року «Про звільнення з роботи» з 09 листопада 2016р. на 23 листопада 2016 року, зобов'язавши відповідача внести відповідні зміни щодо дати звільнення з роботи до трудової книжки ОСОБА_2

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» компенсації по лікарняному листку № серія АДА № 296619 від 21 листопада 2016 року, виходячи з наступного.

21 листопада 2016 року, як зазначив Відповідач, що не заперечувалось Позивачкою, до Товариства від ОСОБА_2 надійшов листок непрацездатності серія АДА № 429527 від 18.11.2016р.

На засіданні комісії із соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» від 30.11.2016р. прийнято рішення про призначення та виплату допомоги з тимчасової непрацездатності по листку непрацездатності серія АДА № 429527 за період з 09.11.2016р. по 18.11.2016р. (10 днів), з визначенням кількості днів, що підлягають оплаті за рахунок підприємства - 5 днів, та за рахунок коштів Фонду - 5 днів (а.с.42-43).

01 грудня 2016 року відповідачем подано до Подільської міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заяву-розрахунок про виплату ОСОБА_2 допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 09 листопада 2016 року по 18 листопада 2016 року в загальній сумі 3 224,60 грн., в т.ч. за рахунок коштів Фонду - 1 612,30 грн. (а.с.45-46).

Судом встановлено, що Відповідачем в повному обсязі сплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності Позивачки за період з 09 листопада 2016 року по 18 листопада 2016 року на підставі листка непрацездатності серія АДА № 429527 в загальній сумі 3 224,60 грн. без вирахування податків та зборів, що підтверджується розрахунковим листком по заробітній платі за листопад 2016 року (а.с.50) та журналом проводок за 01 травня 2016 року по 31 грудня 2016 року, згідно якого 12 грудня 2016 року ОСОБА_2 було виплачено 1 297,91 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування, а 15 грудня 2016 року Позивачці виплачено 1 297,89 грн. - за рахунок коштів Товариства (а.с.68-69).

Як зазначила Позивачка, що не заперечувалось Відповідачем, 01 грудня 2016 року вона надала Відповідачу листок непрацездатності серія АДА № 296619 від 21 листопада 2016 року для його оплати, проте Відповідач відмовив в прийнятті вказаного листка непрацездатності, мотивуючи це тим, що станом на 21 листопада 2016 року Позивачка не перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс».

Як було встановлено в судовому засіданні у суді першої інстанції, належною датою звільнення ОСОБА_2 на підставі її заяви від 09 листопада 2016 року про звільнення за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України слід вважати 23 листопада 2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Таким чином, слід дійти висновку, що протягом усього періоду перебування у трудових відносинах (включаючи і день звільнення) працівник є застрахованою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до становлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця.

Таким чином, оскільки страховий випадок - тимчасова втрата працездатності ОСОБА_2 настав 21 листопада 2016 року, тобто до моменту звільнення 23 листопада 2016 року, Позивачка вважається застрахованою, а допомога по тимчасовій непрацездатності повинна бути виплачена їй за весь період до відновлення працездатності.

Так, в період з 21 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року Позивачка перебувала на лікарняному 10 днів. Враховуючи положення ч. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», роботодавець - ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» зобов'язане оплатити тільки перші п'ять днів тимчасової непрацездатності, а починаючи з шостого дня непрацездатності вказана допомога виплачується застрахованим особам за рахунок Фонду соціального страхування, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що Відповідач повинен сплатити на користь Позивачки допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 21 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року згідно листка непрацездатності серія АДА № 296619 за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності в сумі 1 612,30 грн. без вирахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсації за затримку розрахунку при звільненні та індексацію заробітної плати за період з червня 2015 року по листопад 2016 року, суд виходив з наступного.

Позивачка зазначила, що з 2010 року їй було встановлено посадовий оклад в розмірі 9 605,00 грн., який з червня 2015 року зменшився до 7 605,00 грн., в зв'язку з чим внаслідок одностороннього незаконного зменшення посадового окладу та заниження нарахувань по заробітній платі, Відповідач недоплачував Позивачу індексацію заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Наказом ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 12-к від 17.03.2015р. «Про зміну істотних умов праці» у зв'язку із змінами істотних умов праці в ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» зменшено та встановлено з 01 червня 2015 року нові посадові оклади (тарифна ставка), зокрема і головному бухгалтеру - ОСОБА_2 в розмірі 7 605,00 грн. (а.с. 108-110), з яким Позивачка була ознайомлена 18 березня 2015 року. (а.с.111).

30 березня 2015 року позивачці було надано попередження про зміну істотних умов праці з 01 червня 2015 року по закінченню двох місяців з моменту вручення цього попередження: зменшення посадового окладу. У вказаному Попередженні Позивачка зазначила, що згодна на зміну істотних умов праці: на зменшення посадового окладу з 01 червня 2015 року, що підтверджується її власним підписом (а.с.112).

Наказом ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» № 8 від 29 травня 2015 року «Про внесення змін до штатного розкладу ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» у зв'язку із зміною в організації праці та з метою належної організації діяльності ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» внесено з 01 червня 2015 року зміни до штатного розкладу ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс», зокрема в частині посадового окладу головного бухгалтера, який встановлено в розмірі 7 605,00 грн. (а.с.113-114), що також підтверджується Штатним розкладом на 2015 рік. (а.с. 115).

Згідно довідки, виданої ПрАТ «Будівельно-фінансова компанія «Глобал Естейтс» про складові заробітної плати для розрахунку середньої заробітної плати вих. № 2 від 06 січня 2017 року (а.с.49) та розрахункових листків по заробітній платі Позивачки за період з червня 2015 року по листопад 2016 року, відповідачем відповідно до норм чинного законодавства здійснювалась індексація заробітної плати позивачки, виходячи зі встановленого посадового окладу згідно штатного розкладу на 2015 рік, тому позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» індексації заробітної плати в сумі 22 113,08 грн., - не підлягають задоволенню.

Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи (ст. 83 КЗпП України).

За ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата за період роботи Позивачки з 01 листопада 2016 року по 08 листопада 2016 року була виплачена останній 09 листопада 2016 року в сумі 3 199,21 грн., що не заперечувалось Позивачкою. Разом з тим, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки (71 календарний день) в загальній сумі 23 609,63 грн. (без вирахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів) були сплачені Позивачці лише 15 грудня 2016 року. (а.с.68-69).

Станом на дату звільнення - 23 листопада 2016 року позивач не працювала, оскільки перебувала на лікарняному, в зв'язку з чим виплата всіх належних ОСОБА_2 сум при звільненні (компенсація за невикористані дні щорічної відпустки) відповідач мав здійснити не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

06 грудня 2016 року Позивачкою на адресу Відповідача було направлено електронне повідомлення № 000005, в якому вона просила надати їй письмові пояснення з приводу невиплати нарахованих коштів при звільненні (а.с.8 зворот,100). Суд дійшов висновку, що вказане електронне повідомлення з огляду на його зміст є вимогою ОСОБА_2 про проведення належного розрахунку при звільненні, який повинен бути здійснений Відповідачем протягом наступного дня після направлення відповідного повідомлення.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно Постанови Верховного Суду України в справі № 6-76цс14 від 02.07.2014р. встановлено, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Так, враховуючи викладене, оскільки фактично вимога про здійснення розрахунку була направлена Позивачкою на адресу ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» 06 грудня 2016 року, таким чином відповідач зобов'язаний був сплатити на користь позивача компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки не пізніше 07 грудня 2016 року, чого ним зроблено не було.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача компенсації за затримку розрахунку при звільненні є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс» на користь Позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті компенсації за невикористані дні відпустки з 08 грудня 2016 року по 15 грудня 2016 року.

При визначенні розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні суд вірно виходив з положень абзаців 3 п.2 розділу II, п.8 розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100.

Судом в розрахунку відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України взято для розрахунку середньоденну заробітну плату за два останні місяці роботи, що передували звільненню: вересень 2016р. (22р.д.) та жовтень 2016р. (20 р.д.). Середня кількість робочих днів за 2 місяці становить 21 день (22+20=42/2=21). Середньомісячний заробіток за ці місяці підтверджується Довідкою № 2 від 06.01.2017р. (а.с.49) та Довідкою № 1010 від 06.12.2016р. (а.с.92), виданих ПрАТ «БФК «Глобал Естейтс», згідно яких за вересень 2016р. Позивачці нараховано 9 843,40 грн., за жовтень 2016р. - 9 843,40 грн.

Таким чином, середньомісячна заробітна плата Позивача за два календарні місяці роботи становить 9 843,40 грн. без вирахування податків і обов'язкових платежів (9 843,40 грн. + 9 843,40 грн/:2 місяці= 9 843,40 грн), а середньоденна заробітна плата-468,73 грн.(9 843,40 грн./21 р.д.).

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за невикористані дні щорічної відпустки по день фактичного розрахунку за період з 08.12.2016р. по 15.12.2016р. (8 днів) становить 3 749,84 грн. (8 днів * 468,73 грн.) без вирахування податків і обов'язкових платежів.

Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах Приватного акціонерного товариства «Будівельно-фінансова компанія «Глобал Естейтс» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: