Справа № 168/300/17
Провадження № 4-с/168/4/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Назарука О.В.,

секретар с/з - ОСОБА_1,

з участю

прокурора Вальчук А.П.,

розглянувши в судовому засіданні в смт. Стара Вижівка Волинської області в залі суду скаргу Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі ОСОБА_2 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, на дії старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

Ковельська місцева прокуратура звернулась до Старовижівського районного суду Волинської області зі скаргою на дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області (далі Перший ВДВС м. Луцьк) ОСОБА_4.

Скарга обґрунтована тим, що 26 жовтня 2016 року Ковельською місцевою прокуратурою скеровано для примусового виконання до Першого ВДВС м. Луцьк виконавчий лист № 131/16, виданий Старовижівським районним судом Волинської області 13 жовтня 2016 року у справі № 168/339/16-ц. Заява прокурора про примусове виконання виконавчого документу 31 жовтня 2016 року передана для роботи старшому державному виконавцю Кошатюк І.А., яка 03 листопада 2016 року прийняла рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у звязку з ненаданням стягувачем квитанції про сплату авансового внеску, про що складено повідомлення № 03-3-25/31458. Скаржник вказує, що повідомлення про повернення виконавчого документа без виконання було надіслано лише 30 грудня 2016 року на адресу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який не є стороною виконавчого провадження. Повідомлення про повернення виконавчого документу № 03-3-25/31458 від 03 листопада 2016 року було особисто отримано прокурором лише 18 квітня 2017 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Скаржник вважає дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу без прийняття до виконання у звязку з ненаданням стягувачем квитанції про сплату авансового внеску неправомірними та зазначає, що відповідно до статей 14, 15, 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, прокурор не зобовязаний був подавати квитанцію про сплату авансового внеску, оскільки він не є стягувачем, крім цього зазначає, що прокуратура є державним органом і, відповідно до частини 2 статті 26 вказаного закону, звільняється від сплати авансового внеску. У скарзі прокуратура просила:

- визнати дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірними;

- визнати незаконним та скасувати повідомлення № 03-3-25/31458 від 03 листопада 2016 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання;

- зобовязати Перший ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області розглянути заяву прокурора про примусове виконання виконавчого листа № 131/16, виданого Старовижівським районним судом Волинської області 13 жовтня 2016 року у справі № 168/339/16-ц.

В судове засідання державний виконавець не зявився, надіслав до суду заперечення проти скарги та заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника державної виконавчої служби.

Представник прокуратури в судовому засіданні скаргу підтримала з підстав наведеній у ній, просила її задоволити.

Суд, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що підстав для задоволення скарги немає, з огляду на таке.

Судом з матеріалів справи встановлено, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року позов прокуратури в інтересах ОСОБА_2 Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь держави в особі ОСОБА_2 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованість за договором позики №559 від 28.04.2016р. та договором поруки №144 від 20 жовтня 2005 року у розмірі 11791 грн. 43 коп. 13 жовтня 2016 року Старовижівським районним судом Волинської області видано виконавчий лист № 131/16. Стягувачем за виконавчим листом є ОСОБА_2 Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі.

26 жовтня 2016 року Ковельська місцева прокуратура направила заяву про примусове виконання вказаного виконавчого листа до Першого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області.

03 листопада 2016 року старшим державним виконавцем Кошатюк І.А. відмовлено в прийнятті виконавчого документа до виконання, оскільки стягувачем до заяви не долучено квитанцію про сплату авансового внеску, про що державним виконавцем складено відповідне повідомлення. 30 грудня 2016 року вказане повідомлення направлено на адресу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

18 квітня 2017 року прокурором особисто отримано повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи;

стягнення аліментів;

відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Стаття 4 Закону встановлює вимоги до виконавчого документу, частиною 4 даної статті визначено виключний перелік підстав повернення без прийняття виконавчого документа до виконання, серед яких у пункті 8 зазначено, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» покладено на стягувача обовязок сплати авансового внеску, крім виключних випадків звільнення від сплати авансового внеску.

Статтями 14 та 15 Закону врегульовано питання учасників виконавчого провадження та сторін. Зокрема стаття 14 Закону визначає, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, субєкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Стаття 15 встановлює, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Статтею 19 Закону «Права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, в тому числі, брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Статтями 30, 44 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що Закон чітко розмежовує процесуальний статус сторін виконавчого провадження та учасників виконавчого провадження, і прокурор користується лише статусом учасника виконавчого провадження, з усіма наданими правами та встановленими обовязками і не може вважатись стороною виконавчого провадження у випадку представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Як убачається зі статуту ОСОБА_2 Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі: Фонд є юридичною особою; Фонд засновано на майні, що належить до обласної комунальної власності; Фонд діє на принципах повної господарської самостійності, несе відповідальність за її наслідки; майно фонду є обласною комунальною власністю.

Стаття 327 ЦК України «Право комунальної власності» визначає, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі не є державним органом, і відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» не звільнений від сплати авансового внеску.

Прокуратурою в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» здійснювалось представництво інтересів ОСОБА_2 Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі у суді, і рішенням суду заборгованість стягнуто на користь ОСОБА_2 Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі.

Отже, на глибоке переконання суду, в даному випадку у виконавчому провадженні прокуратура наділена статусом представника стягувача, яким є ОСОБА_2 Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, і не може вважатись тим державним органом, який, в силу вимог частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», звільняється від сплати авансового внеску при зверненні із заявою про примусове виконання виконавчого документа.

Разом з тим, судом встановлено, що державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, в порушення вимог частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», не направлено стягувану протягом трьох робочих днів з дня його предявлення. Однак таке порушення, в силу частини 5 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», не є підставою для скасування такого рішення, оскільки воно було прийняте з дотриманням процедури, передбаченої цим Законом.

Крім цього суд зазначає, що працівниками прокуратури понад 5 місяців (починаючи з 26 жовтня 2016 року, день звернення із заявою про примусове виконання, до 01 березня 2017 року, день звернення із запитом про надання інформації щодо даного виконавчого провадження) не вчинялось жодних дій щодо відомого їм виконавчого провадження, хоча Закон України «Про виконавче провадження» встановлює чіткі терміни вчинення державними виконавцями певних дій.

З огляду на встановлені обставина справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що при прийняті в даному випадку рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у звязку з тим, що стягувачем не долучено квитанцію про сплату авансового внеску, державний виконавець діяв в межах наданих йому чинним законодавством повноважень, а тому законних підстав визнавати такі дії державного виконавця неправомірними немає.

Оскільки судом встановлено відсутність порушень закону у діях державного виконавця при прийнятті рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, тому в задоволенні вимог скарги про визнання незаконним та скасування повідомлення № 03-3-25/31458 від 03 листопада 2016 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та зобовязання Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області розглянути заяву прокурора про примусове виконання виконавчого листа № 131/16, виданого Старовижівським районним судом Волинської області 13 жовтня 2016 року у справі № 168/339/16-ц слід відмовити.

На підставі статей 4, 13, 14, 15, 16, 19, 26 Закону України «Про виконавче провадження», статті 23 Закону України «Про прокуратуру», керуючись статтями 293-296, 383-389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі ОСОБА_2 фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, на дії старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 червня 2017 року.

Суддя ОСОБА_8