Справа № 442/2290/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/5153/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Струс Л.Б., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ПАТ «Укрінком» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрінком» на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

в березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», за участю третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання прав кредитора (вкладника) та визнання його вкладником Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з 21 грудня 2015 року на суму 8500 доларів США.

Оскаржуваним заочним рішенням суду позов задоволено, визнано ОСОБА_2 вкладником Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з 21 грудня 2015 року на суму 8 500 доларів США.

Заочне рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ПАТ «Укрінбанк», вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає про те, що договір банківського вкладу від 08.04.2015 року було укладено між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрінбанк», Договір між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрІнбанк» не укладався, кошти саме від ОСОБА_2 до банку не надходили, тобто, ОСОБА_2 міг набути лише права вимоги лише щодо частини коштів, які були передані банку ОСОБА_5, як вклад, а відтак вкладником банку є ОСОБА_5, з яким і було укладено договір банківського вкладу. Також зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного заочного рішення не врахував, що згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 13.07.2016 року, що оформлене протоколом №1 позачергових загальних зборів акціонерів, назву Публічне акціонерне товариство «Укрінбанк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрінком» та відомості про це були внесені до Єдиного державного реєстру. Крім того, даним рішенням загальних зборів акціонерів було змінено й види діяльності товариства, зокрема, виключено такий вид діяльності, як «діяльність комерційних банків, код КВЕД 64.19». «Інші види грошового посередництва» визначено основним видом діяльності 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна» та змінено місцезнаходження юридичної особи з адреси м. Київ, вул. Смирнова-Ласточкіна, буд. 10-А на м.Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, буд. 3-А. Згідно рішення загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінком» 28 березня 2017 року змінено найменування Товариства, як юридичної особи з «Публічного акціонерного товариства «Укрінком»» на «Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» (ПАТ «Укрінком»)». Тобто, за таких обставин Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» є набувачем всіх прав і обовязків Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк», при цьому є юридичною особою, діяльність якої не повязана з діяльністю комерційних банків. З вищенаведених підстав апелянт просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Укрінком» - ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вимога щодо визнання його вкладником ПАТ «Укрінбанк» на суму 8 500 дол. США є обґрунтованою, оскільки банківський вклад є самостійним об»єктом цивільних прав і може вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої за договором, зокрема, договору про відступлення права вимоги, або мати співвласників.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08.04.2015 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрінбанк» було укладено договір банківського вкладу № 10-2341250 на суму 67552,84 дол. США.

Згідно з умовами договору про відступлення права вимоги від 21 грудня 2015 року ОСОБА_5 (первісний кредитор) передав ОСОБА_2 (новий кредитор) право вимоги та інші права, що належать первісному кредитору, як вкладнику по зобовязаннях, що виходять з заяви договору про розміщення банківського вкладу № 10-2341250 від 08.04.2015 року, укладеного між первісним кредитором та ПАТ «Український інноваційний банк». За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання зобовязань за основним договором у розмірі 8 500 доларів США.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 грудня 2015 року, ОСОБА_5 звернувся до відповідача з повідомленням про визнання ОСОБА_2 новим кредитором та, відповідно, вкладником банку замість себе, як первісного кредитора.

Відповіддю Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 лютого 2016 року за вих. №1697/0/2-16, ОСОБА_5 повідомлено про відмову в переоформленні банком вкладів з первісного кредитора на нових кредиторів.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 239 від 24.12.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Укрінбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 25 грудня 2015 року по 24 березня 2016 року (включно), призначено ОСОБА_6 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано їй повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Укрінбанк».

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

На думку колегії суддів, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції невірно застосував положення згаданого Закону, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення Фондом було запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення ПАТ «Український інноваційний банк» з ринку, а відтак, з врахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який поширюється на спірні правовідносини, ПАТ «Укрінбанк» не уповноважений на вчинення будь яких дій на відновлення прав позивача.

При цьому судом першої інстанції не враховано правові висновки Верховного Суду України викладені в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не врахуванням вищенаведеного та дійшов до передчасного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, передбачені ч.1 ст. 309 підстави для скасування рішення суду, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції на вищенаведені норми закону та обставини справи уваги не звернув, а тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк».

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрінком» задовольнити.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Струс Л.Б.

ОСОБА_7