АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3492/17 Справа № 202/7016/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Дніпро

15 червня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.,

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання нікчемного правочину недійсним

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів нікчемним (том 1 а.с.а.с.2-6).

Вточнивши позовні вимоги 22 грудня 2016 року, позивач просив визнати нікчемний правочин (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів)недійсним (том 1 а.с.а.с.142-143, 159-160).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем був укладений договір страхування - поліс № АЕ8947215 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу «Опель Вектра», номерний знак 45920НЕ, який датований 04.05.2016 року. Вважає, що останній був укладений не 04.05.2016 року, а після ДТП, яке сталося 07.05.2016 року за участю транспортного засобу «Опель Вектра» під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Рено Логан» під керуванням ОСОБА_3

Також вважає, що на дату укладання полісу факт оплати був відсутній, тому договір страхування не набрав чинності.

Крім того, позивач зазначає, що зазначений правочин не підписаний страхувальником, а отже є нікчемним.

Просив визнати нікчемний правочин - поліс № АЕ8947215 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - недійсним із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» судові витрати. (том 1 а.с.а.с.2-6, 159-160).

Ухвалою суду від 13 січня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_3 (том 1 а.с.178).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання нікчемного правочину недійсним - відмовлено (том 1 а.с. 250-253).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 2 а.с.3-15).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 04 травня 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» та ОСОБА_2 було укладено договір страхування - поліс № АЕ8947215 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу «Опель Вектра» державний номер 45920НЕ, строком дії з 05.05.2016 року до 04.05.2017 року.

07.05.2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Опель Вектра», державний номер 45920НЕ, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Рено Логан», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

11.05.2016 року ОСОБА_2В звернувся до Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» із повідомленням про ДТП. Аналогічне повідомлення подав до страховика 23.05.2016 року ОСОБА_3 А 08.06.2016 року ОСОБА_3 звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивач відстрочив виплату страхового відшкодування через розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_2 у АНД районному суді м. Дніпропетровська.

Вироком АНД районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування і такий договір набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Таким чином, законодавець у ст. 18 Закону розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності.

Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі Договір може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору такий догові є нікчемним.

Відповідно до ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума) розмір страхового платежу і строки його сплати строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 998 ЦК України передбачено, що договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку, об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме зі страхового полісу № АЕ8947215, він укладений між ПрАТ «Український страховий дім» та ОСОБА_2 у письмовій формі.

Як додаток до полісу страхувальнику було видано спеціальний знак, якій містить відомості про номер та серію страхового полісу, дату укладання договору страхування.

Відповідно до п. 1 «Порядку заповнення і використання спеціального знака» він видається страхувальнику при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для візуального контролю посадовими особами органів Державтоінспекції МВС за наявністю у водія наземного транспортного засобу чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спірний поліс містить усі істотні умови договору страхування. У полісі зазначені відомості про ОСОБА_2, про забезпечений транспортний засіб. Дані відомості співпадають із даними паспорта ОСОБА_2, посвідчення водія на ім'я ОСОБА_2, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯТС № 478033 на автомобіль Опель Вектра, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2. На ці ж відомості є посилання у вироку АНД районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На першому аркуші полісу, який знаходиться у страхувальника, та його другому аркуші (його копії), який знаходиться у страховика, є підпис уповноваженої особи ПрАТ «Український страховий дім» і відбиток печатки страховика.

На першому примірнику полісу, який було оглянуто у судовому засіданні в суді 1 інстанції, є підпис страхувальника. На копії полісу, яку було оглянуто в судді 1 інстанції, підпис страхувальника відсутній.

Наявність у страховика другого примірника полісу підтверджує той факт, що уповноваженою особою було даний страховий поліс передано до ПрАТ «Український страховий дім».

Отже, спірний договір є вчиненим у письмовій формі і підстави щодо встановлення його нікчемності відсутні.

Відповідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Зі справи вбачається, що відповідно до п. 10 страхового полісу № АЕ8947215, страховий платіж у сумі 475 грн. 20 коп. отримано 04.05.2016 року.

Крім того, згідно «Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відомості про укладені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виданий до них спецзнак надають страховики - члени МТСБУ у строк не більше ніж 2 робочі дні з моменту укладання цих договорів.

Зі справи вбачається, що ПрАТ «Київський страховий дім» є діючим членом МТСБУ. Згідно інформації Централізованої бази даних МТСБУ на дату 04.05.2016 року страховий поліс №АЕ8947215 був укладений, але не діє, на дату 05.05.2016 року страховий поліс №АЕ8947215 є діючим.

Виходячи з викладеного, підстави щодо визнання спірного правочину недійсним також відсутні, оскільки, як було встановлено, договір було укладено 04.05.2016 року, тобто до настання страхового випадку, страховий платіж було внесено 04.05.2016 року, тобто в день укладання договору, який згідно відомостей Централізованої бази даних МТСБУ з 05.05.2016 року був діючим.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що при укладанні договору страхування не було внесено страховий платіж, оскільки відповідно до п. 10 страхового полісу № АЕ8947215 вбачається, що страховий платіж у сумі 475 грн. 20 коп. уповноваженою особою ПрАТ «Український страховий дім» отримано платіж у день укладання страхового договору, на підтвердження чого видано ОСОБА_2 страховий поліс № АЕ8947215.

Згідно п. п. 2.1.4 «Положення про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 27.10.2011 року № 673, зареєстрованого у Мінюсті України 20.12.2011 року за № 1483/20221 обов'язок щодо заповнення страхового полісу лежить на страховикові.

Отже, твердження апелянта, що п. 10 полісу не містить даних щодо години, хвилин, номеру і виду платіжного документу (квитанція прибутковий ордер тощо), що засвідчували б сплату страхового платежу, є безпідставним, оскільки всі ці дані повинна вносити у страховий поліс уповноважена особа страховика.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, як на нікчемність оспорюваного правочину, яку позивач просив встановити, відсутність підпису страховика в договорі, та як на його недійсність - фактичне укладання після настання страхового випадку 07.05.2016 року, оскільки на екземплярі страховика такий підпис мається, а згідно інформації Централізованої бази даних МТСБУ страховий поліс №АЕ8947215 на дату 05.05.2016 року є діючим.

Враховуючи положення ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Апелянтом під час розгляду справи в суді апеляційній інстанції не було доведено обґрунтованості заявлених вимог щодо встановлення нікчемності правочину та визнання його недійсним, з вищезазначених підстав.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: