АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5035/17 Справа № 207/948/17 Головуючий у 1 й інстанції - Тюлюнова В. Г. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 18000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, в ОСОБА_2 станом на 17 квітня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 58404,46 грн.

У зв'язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 травня 2010 року в розмірі 58404,46 грн. та 1600,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області віл 23 травня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 травня 2010 року в розмірі 58404,46 грн., з яких: 37534,15 - заборгованість за кредитом; 16971,27 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 641,68 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2757,36 грн. - штраф (процентна складова).

Також, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Положеннями ст. ст. 526, 530, 629, 1049, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 травня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 18000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №б/н від 01 травня 2010 року в ОСОБА_2 станом на 17 квітня 2017 року утворила заборгованість в розмірі 58404,46 грн., яка складається з:

- 37534,15 - заборгованість за кредитом;

- 16971,27 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 641,68 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2757,36 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та виходив із того, що наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 01 травня 2010 року доведена належними та відповідними положенням ст. ст. 57 - 60 ЦПК України доказами, тож вимоги банку щодо стягнення заборгованості є законними та обґрунтованими, а тому підлягають повному задоволенню.

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення.

Зокрема, апелянт зазначає, що відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік), у зв'язку з чим картка діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, із заявою щодо пролонгації позичальник не зверталась, а тому позовні вимоги банку не можуть бути задоволені, так як пред'явлені після закінчення терміну дії картки.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, оскільки згідно наявного в матеріалах справи аудіо файлу звукозапису судового засідання (а.с. 55), ОСОБА_2 визнала факт отримання кредитних коштів, наявність заборгованості перед банком, а також, зазначила, що перестала повертати кошти та сплачувати проценти в 2016 року, що свідчить про пролонгацію дії кредитної картки.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Факт укладання кредитного договору №б/н від 01 травня 2010 року підтверджується наявною в матеріалах справи копією анкети-заяви підписаної відповідачем власноруч, а факт наявності заборгованості - належним у відповідності до ст. ст. 57 - 60 ЦПК України розрахунком заборгованості.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова