Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/555/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Трояновської Г.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2017 року,

встановила:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за генеральною угодою б/н від 27 жовтня 2014 року та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 27 жовтня 2014 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої остання отримала кредит у сумі 30646 грн. 74 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконала умови укладеної угоди, у звязку з чим станом на 27 листопада 2016 року утворилась заборгованість в сумі 56744 грн. 64 коп.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість по кредиту в сумі 22486 грн. 80 коп. та заборгованість по відсоткам у сумі 4176 грн. 65 коп., а всього - 26663 грн. 45 коп., а також 752 грн. судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Банк подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення комісії та штрафу, ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення із відповідача 15788 грн. 27 коп. заборгованості по комісії та 14292 грн. 92 коп. штрафу.

Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що позивач має право стягнення комісії та штрафу. Відповідно до п. 1.1.7.31. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 50 років. Крім того, судом незаконно застосовано строки спеціальної позовної давності до заборгованості з комісії, що за своїм правовим значенням не є неустойкою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Судом встановлено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 27 жовтня 2014 року, укладеної між Банком та ОСОБА_2, остання отримала кредитні кошти в розмірі 30646 грн. 74 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач порушила умови угоди і станом на 27 листопада 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 56744,64 грн., яка складається з: - 22486 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом; 4176 грн. 65 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 15788 грн. 27 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 14292 грн. 92 коп., що стверджується розрахунком заборгованості (а.с.7).

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що спірні правовідносини регулюються положеннями статей 256-259, 261, 267, 525, 526, 610, 612, 629, 1054 ЦК України.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 530 та 626 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання, вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Згідно положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежне виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, пеня нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано.

За положеннями статей 258, 266 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми дванадцятьма місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), яз якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитними коштами. В цій частині судове рішення не оспорюється.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по комісії та нарахованого штрафу, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення штрафу, пені немає, договору про збільшення позовної давності, як визначено ч.1 ст. 259 ЦК України між сторонами не укладалося. Тому, враховуючи, що відповідач починаючи з листопада 2015 року припинила виконання зобовязань за договором, а до суду Банк звернувся із позовом 10 лютого 2017 року, тобто за межами строку позовної давності, то підстав для стягнення комісії і штрафу не вбачається.

Колегія суддів погоджується з тим, що підстав для стягнення нарахованого штрафу у розмірі 14292 грн. 92 коп. немає, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які знаходяться у матеріалах справи, не містять підпису відповідача щодо погодження збільшення строку позовної давності по вимогах про стягнення пені, штрафу до 50 років. Крім того, відповідач звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності до цих вимог.

Відтак, в цій частині доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції що відсутності підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по комісії в розмірі 15788 грн. 27 коп.

За своєї правовою природою та юридичним значенням комісія не є неустойкою чи штрафом, тому на неї поширюється загальний строк позовної давності. Приймаючи до уваги, що наявність заборгованості по комісії за кредитним договором підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який не спростований відповідачем, вона підлягає стягненню у повному обсязі.

Таку правову позицію і висловив Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року по справі 6-2320цс16.

Таким чином, апеляційна скарга в частині вирішення питання стягнення заборгованості по комісії є обґрунтованою і підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині колегія суддів скасовує і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на вище викладене, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1596 грн. 27 коп. Тому, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні із зазначенням збільшення суми їх стягнення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 11500, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50 , р/р 3111 МФО 305299) заборгованість станом на 27 листопада 2016 року за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 27 жовтня 2014 року по комісії за користування кредитом у сумі 15788 грн. 27 коп.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2017 року в частині судових витрат змінити, збільшивши суму стягнення з 752 грн. до 1596 грн. 80 коп.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: