Провадження № 2/522/149/17
Справа № 522/480/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі - Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року до Приморського районного суду м.Одеси звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання малолітньої дитини з нею як матір'ю дитини та стягнення аліментів на утримання дитини на користь позивачки у твердій грошовій сумі. Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала наступним:

У лютому 2012 року позивачка ОСОБА_2 познайомилася зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_3 та після декількох місяців почала жити із ним у цивільному шлюбі однією сім'єю без реєстрації у органах РАЦСу. Подружжя проживало вдома у позивачки за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_4. Цивільний чоловік визнав батьківство на вказану дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_1) на ім'я ОСОБА_4, яке видане 30.01.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

З листопада 2014 року по теперішній час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує державну допомогу. З травня 2015 року у подружжя виникли суперечності у сімейних відносинах та відповідач поїхав в м. Ізмаїл проживати за місцем своєї реєстрації до своїх батьків.

З 2 липня 2015 року по теперішній час відповідач не надавав позивачці допомогу по утриманню та догляду за дитиною.

Неодноразові намагання сторони позивача зв'язатися та з'ясувати причини відмови ОСОБА_1 від виконання покладених на нього законом батьківських обов'язків результатів не дали. Понад півтора роки відповідач жодного разу не подзвонив та не цікавився дитиною, її здоров'ям, матеріальним забезпеченням та іншими потребами дитини, не приймає участі у вихованні та її утриманні.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Тумасян Х.М. (діє на підставі угоди № 25/16 від 31.10.2016 року) позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився та надав заяву про розгляд справи без його участи, а також додав заперечення проти позивних вимог, в яких визнав позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 та визначення місцем проживання дитини з її матір'ю ОСОБА_2, у іншій частині позовних вимог - просив відмовити.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради Райлян О.О. не з'явився, про час і місце судового засідання сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомили .

Судом залучено до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації м.Одеси, представник якого у судове засідання не з'явився та надавши висновок від 29.05.2017 №01-11/621 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 року позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнення судових витрат залишено без розгляду.

Суд, вислухавши пояснення учасників процессу, дослідвиши матеріали справи, приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, батьками якого є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, актовий запис №988 (а.с.9).

Згідно довідки №183 від 08.12.2016 року виданої ОСББ «Бульвар», вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

Згідно довідки про склад сім'ї №182 від 08.12.2016 року виданої ОСББ «Бульвар», вбачається, що ОСОБА_2 проживає разом із своїм сином ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно заяви ОСОБА_9 (лікар ОСОБА_4.) вбачається. що ОСОБА_2 відвідує планові огляди з дитиною без батька.

Згідно письмових заяв сусідів ОСОБА_2 - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, та ОСОБА_13 вбачається, що позивачка ОСОБА_2 з липня 2015 року по теперішній час проживає одна з дитиною, а ОСОБА_7 не відвідує дитину.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов квартири, яка належить ОСОБА_2 від 11.04.2017 року вбачається, що у вказаній квартирі є всі умови для розвитку та відпочинку дитини.

Згідно висновку Приморської районної адміністрації ОМР №01-11/621 від 29.05.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7, вбачається, що Приморська районна адміністрація ОМР на підставі рішення органу опіки та піклування вражає доцільним позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно малолітного сина ОСОБА_4.

З матеріалів справи вбачається, що з липня 2015 року відповідач покинув сім'ю та по теперішній час відповідач ОСОБА_3 фактично не цікавився спільною дитиною, її здоров'ям, матеріальним забезпеченням та іншими потребами, не приймає участі у вихованні та її утриманні.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3, визнавши батьківство на спільну дитину, повністю нехтує своїми батьківськими обов'язками та, в порушення вимог статей 150-155, 180-197 Сімейного Кодексу України, не виконує обов'язки батька щодо виховання та розвитку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до поданих ним заперечень, відповідач добровільно відмовився від реалізації свого права на виховання дитини, забезпечення права дитини на отримання належного батьківського виховання, на використання свого права на спілкування із нашим спільним сином та його захисту.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття.

Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Наведене дає підстави для висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 фактично не виконує свої батьківські права та обов'язки по відношенню до малолітнього ОСОБА_4

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків з незалежних від неї причин.

Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованою Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 18 даної Конвенції встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст. 3 вищезгаданої Конвенції, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Також згідно Конвенції про права дитини суд бере до уваги, що, як зазначено в Декларації прав дитини, "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження",

Суд ухвалює судове рішення щодо малолітніх, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини.

З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію органу опіки та піклування, прокурора, свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками відносно дітей, суд доходить до висновку про наявність передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення відповідачів, батьківських прав відносно малолітніх дітей, і вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст.10, 15, 60, 169, 174, 209, 212, 218, 214-215, 218, ЦПК України , ст.ст. 19 ч.4,5, ст..141, 150, 155, 161, 164, 165, 245 СК України, ст.ст.58,60 ч.4 ЦК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року суд , -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання малолітньої дитини з нею як матір'ю дитини - задовільнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з його матір'ю - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя Домусчі Л.В.

07.06.2017