Справа № 464/495/17
пр.№ 2/464/555/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Борачка М.В.

за участю секретаря судового засідання Гаврилишин О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «ОСОБА_2», третя особа ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «ОСОБА_2», в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 12157,55 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.06.2015р. відповідачем її прийнято на роботу на посаду прибиральника службових приміщень, хоча заява про прийняття на роботу написано згідно штатного розкладу на посаду оператора пральні самообслуговування з відповідним окладом. 30.11.2016р. її звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП. Вважає її звільнення незаконним та безпідставним, оскільки заяви не писала. Крім того, після 30.11.2016р. її було допущено 02.12.2016р. та 03.12.2016р. для виконання службових обовязків оператора пральні самообслуговування і в цей же час вона працювала в нічну зміну на посаді оператора пральні самообслуговування. Про звільнення та необхідність звернутись до директора та забрати трудову книжку її було повідомлено по телефону. 21.12.2016р. під час спілкування з директором ОСОБА_3 їй було повідомлено, що її звільнено з 30.11.2016р. та вручена трудову книжку. Станом на дату звільнення відповідачем не здійснено з нею належного розрахунку, а тому на підставі ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток час затримки виплати заробітної плати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та додатково пояснив, що позивач заяви на звільнення не писала, працювала тільки в нічний час. Виходила на роботу 02.12.2016р. та 03.12.2016р. Про звільнення позивач дізналася лише 21.12.2016р. Пропозиції отримати гроші від відповідача не було.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що вина відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачу відсутня. Зазначив, що позивач прийнята на роботу на посаду прибиральниці, що підтверджується також заявою позивача. В день звільнення ОСОБА_1 працювала на роботі, однак в другій половині своєї робочої зміни (з 16 до 20 год.) була відсутня, що в свою чергу позбавило відповідача можливості письмово повідомити працівника про нараховані суми та виплатити належну заробітну плату, видати трудову книжку. В подальшому, 20 грудня 2016 р. позивач разом з своїм представником спілкувалась з керівником ТзОВ «Ресторан «ОСОБА_2» та отримала трудову книжку, однак відмовилась отримати належну їй заробітну плату в розмірі 2624,92 грн., оскільки її не влаштувала дана сума. Доказом даного факту є звукозапис розмови позивача з ОСОБА_3 Разом з тим, після прослуховування в судовому засіданні звукозапису даної розмови, визнав, що такий звукозапис не містить даних щодо відмови позивача від отримання коштів. Зазначив, що на час розгляду справи в суді, роботодавцем не здійснена виплата всіх сум, що належать ОСОБА_1 від підприємства, оскільки остання відмовляється отримати належні їй кошти. Просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3, проти задоволення позову заперечив та пояснив, що він займає посаду директора ТзОВ «Ресторан «ОСОБА_2», де позивач працювала на посаді прибиральниці. Робочий день ОСОБА_1 був поділений на частини: з 06 год. до 10 год. та з 16 год. до 20 год. при пятиденному робочому тижні. Позивач хотіла працевлаштуватись в нічну зміну, оскільки їй так було зручно. Він проти цього не заперечував за наявності відповідної медичної довідки. Відтак, звернувся з відповідним запитом в 4-ту поліклініку. В кінці листопада позивач повідомила його про намір звільнитись з роботи в випадку наявності медичних протипоказань для роботи в нічний час. В день звільнення, тобто 30.11.2016р. ОСОБА_1 була на роботі. Заробітна плата та інші виплати їй були нараховані, однак не виплачені у звязку із відмовою позивача. В подальшому, під час телефонних розмов, позивача неодноразово повідомляли про необхідність зявитись на підприємство для отримання трудової книжки та заробітної плати. 20.12.2016 р. ОСОБА_1 отримала трудову книжку, а отримати належну їй заробітну плату відмовилась, оскільки вважала, що працювала на посаді прачки.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 01.06.2015 року по 30.11.2016 року обіймала посаду прибиральниці службових приміщень. 30.11.2016 року згідно наказу №67-к звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Вказане підтверджується копією трудової книжки позивача.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1 суду повідомила, що була працевлаштована у відповідача на посаді прачки. Працювала весь час у нічні зміни. Зазначила, що лише 21.12.2016 р. отримала трудову книжку. На її запитання щодо виплати заробітної плати, керівник ресторану ОСОБА_3 в грубій формі повідомив про відсутність заборгованості роботодавця по заробітній платі.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з табелю обліку робочого часу (а.с. 83-85) 30.11.2016 р. позивач відпрацювала повний 8-ми годинний робочий день. Цього ж дня роботодавцем винесений наказ №67-к про припинення трудового договору з позивачем (а.с.55). Сторонами не заперечується, що в день звільнення ОСОБА_1 не було виплачено всіх сум, належних до виплати; не здійснив цього відповідач і по день винесення рішення судом.

У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини. Покликання представника відповідача про відмову позивача отримати належну їй заробітну плату суд оцінює критично, оскільки жодних доказів того, що відповідачем вживались заходи (в тому числі під час розгляду даної справи в суді) для виплати позивачу коштів немає.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що невиплата позивачу належних сум в день звільнення відбулась з вини відповідача.

Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до абз.3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Як вбачається з розрахункової відомості, за останні два календарні місяці роботи сумарний розмір заробітної плати позивача ОСОБА_1, а саме за вересень 2016 року та жовтень 2016 року, без виключення сум відрахування на податки, становив 3100 грн.; протягом даного періоду позивач працював 42 робочих дні, а відтак, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці становитиме 73 грн. 81 коп. (3100 грн. /42 робочих днів).

Посилання позивача на те, що при розрахунку середньоденної заробітної плати необхідно врахувати надбавку позивача за роботу в нічний час, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» обчислення середнього заробітку, проводиться виходячи з фактичних виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, а не із оспорюваної суми, якою в даному випадку є надбавка за роботу в нічний час.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача, повинна бути нарахована за кількістю робочих днів у період затримки розрахунку при звільненні, що відповідатиме «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13«Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» встановлені наступні показники робочих днів: грудень 2016р. 22 робочих дні, а відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13«Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» встановлені наступні показники робочих днів: січень 2017 р. 20 робочих дні, лютий 2016 р. 20 робочих дні, березень 2016 р. 22 робочих дні, квітень 2016р. 19 робочих дні, травень 2016р. 20 робочих дні, червень 2016р. 8 робочих дні.

Середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2016 року по 08.06.2017 року буде складати: 73,81 * 131 = 9669,11 грн., де 73 грн. 81 коп. - середньоденна заробітна плата, а 131 - кількість робочих днів за даний період.

Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з невиплатою з вини відповідача при звільненні ОСОБА_1 всіх сум, що належали їй на день звільнення, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який становить 9669,11 грн. за період з 01.12.2016 року по 08.06.2017 року включно, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак з відповідача на користь держави слід стягнути 508,99 грн. судового збору.

На підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України та керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «ОСОБА_2», третя особа ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «ОСОБА_2» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2016р. по 13.06.2017р. включно в розмірі 9669(девять тисяч шістсот шістдесят девять) грн. 11 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «ОСОБА_2» в користь держави 508 (пятсот вісім) грн. 99 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий Борачок М.В.