Справа № 755/4995/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: САВЛУК Т.В.,

за участі секретаря: Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, Комунального підприємства «Керуюча компанія Дніпроського району м. Києва», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання визнати безнадійною заборгованість по сплаті комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, Комунального підприємства «Керуюча компанія Дніпроського району м. Києва», просив суд : «Зобовязати Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва визнати безнадійною заборгованість у сумі 31 602,34 грн., що виникла в період з травня 2008 року по грудень 2013 року по квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» визнати безнадійною заборгованість по сплаті комунальних послуг в розмірі 6 277,16 грн. за період з січня 2014 року по липень 2015 року по квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1».

Під час розгляду справи, на підставі ухвал Дніпроськоготрайлного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року, за ініціативою суду, залучено до участі у якості третіх осіб без самостійних вимог - ОСОБА_2 та ОСОБА_3. (а.с.29)

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Морозов О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що позивач ОСОБА_5 на адний час проживає в уквартирі АДРЕСА_1 самостійно несе витрати по по оплаті за фактично спожиті житлово-комунальні посоулги. Згідно листа Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21 грудня 2016 року, позивачу роз'яснено, що він має заборгованість по сплаті комунальних послуг, а саме: 31 602,34 грн. перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва за період з травня 2008 року по грудень 2013 року; та 6 277,16 грн. перед Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» за перід з червня 2015 року по листопад 2016 року. 13 лютого 2017 року позивач звернувся з окремиими листами до кожного із комунальних підприємств з вимогою здійнити перерахунок та списання надлишкових сум заборгованості, однак, станом на день подання позову до суду відповіді не отримав. Представник позивача вважає, що в розрізі даних правовідносин підлягають застосування положення п.14.1.11 ст.14 Податкового кодексу України, якою визначено термін «безнадійної заборгованості» - заборгованість за забовязаннями, щодо яких минув строк позовної давності, та враховуючи положення ст.ст.256, 257, 267 ЦК України, яким визначено поняття та строки позовної давності, тому виходчи з навдених правових норм є підстави вважати, що заборгованість по оплаті за житлво-комунальні послуги, яка виникла по квартирі позивача, є безнадійною, оскільки вона сформувалася у період часу з травня 2008 року по грудень 2013 року та складає 9 років, а тому вона підлягає списанню, як безнадійна дебіторська заборгованість, оскільки згідно вимог ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Представники відповідачів - Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та Комунального підприємства «Керуюча компанія Дніпроського району м. Києва», в судове засідання не зяивлись, про час та місце розгляду спрви повідосляись належним чином, про причини неявки представників суд неп овідоимили, процесуальним правом подати письмові пояаення (заперечення) нес користались.

Треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояенння (заперечення) не скористались.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Судом встановлено, що згідно ордеру на жиле приміщення № 88906, виданого на основі рішення виконкому Московської районної Ради від 15 січня 1968 року № 52, виданого ОСОБА_6 разом з членами родини, що складається з трьох осіб, надано право на заняття квартири АДРЕСА_3

Згідно довідки Комунального концергу «Центр комунального сервісу» від 31.03.2017 року за вих. №2626, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_7 ( з 28.03.1968 року); ОСОБА_8 ( з 16.09.1997 року); ОСОБА_3 ( з 14.09.1999 року) (а.с.12)

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Виходячи з положень п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач комунальних послуг має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 3 ст. 20, п. 3 ч. 2 ст. 21, пп. 4, 13 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками сфери житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та відповідальність сторін і штрафні санкції за невиконання умов договору. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, лише в разі його підготовки виконавцем на основі типового договору.

Тобто законом визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно п. 10, 12 рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», житловий фонд Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» та Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва визначено передати новоствореному Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

На викаоння вищезазанченого рішення, Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано розпорядження від 13 лютого 2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва».

Виходячи з пункту 1 Розпорядження, з 16 лютого 2015 року закріпленно на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» об'єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та елементи благоустрою.

Виходячи з аналізу вищенаведених нормативних актів, послуги з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій за АДРЕСА_1 на даний час надає Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Відповідно п. 1 рішення Київської міської ради від 14 травня 2015 року № 467/1331 «Про створення комунального концерну «Центр комунального сервісу», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва включено до складу Комунального концерну «Центр комунального сервісу».

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, станом на 03 квітня 2017 року року по особовому рахунку НОМЕР_2 (НОМЕР_1) за квартирою АДРЕСА_1 рахується заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 37 879,50 грн.

Листом № 103-103/ОП16-1349-10460 від 21 грудня 2016 року, за підписом виконуючого обов'язки першого заступника голови Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації В. Сушінець, на адресу позивача направлялося роз'яснення щодо наявного боргу за комунальними послугами, також повідомлено, що в червні-липні 2015 року послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надавалися частково Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» та «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» відповідно до Договору про надання послуг. (а.с. 2).

Згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 (НОМЕР_1) за період з 01 січня 2010 року по 31 липня 2017 рік, ОСОБА_1 не виконував свої зобов'язання в частині щомісячної оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, що призвело до утворення заборгованості.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок виконавця (виробника) проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 р. № 970 затверджено Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі (далі Порядок). Цей Порядок визначає механізм проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі.

Дія цього Порядку поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, предметом діяльності яких є надання послуг і фізичних та юридичних осіб, яким надаються послуги.

Порядок не лише визначає механізм здійснення підприємствами житлового господарства перерахунку, а й реалізує право споживачів на зменшення розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій при настанні згаданих умов.

У разі надання послуг не в повному обсязі або зниження якості послуг, постачальник зобов'язаний здійснити перерахунок їх вартості в сторону зменшення (ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

При цьому факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги, що є порушенням умов договору в розумінні ст.ст. 526, 530 ЦК України, так як є невиконанням зобов'язання, повинен бути належним чином зафіксований.

У разі, якщо від виконавця надійде відмова в задоволенні акта-претензії, споживач має право зобов'язати виконавця здійснити перерахунок в судовому порядку (п. 5 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 39 Правил).

Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок НОМЕР_2 в Комунальному підприємстві по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього внутрішнього господарського документа будь яких сум є правом кредитора.

Зобов'язання щодо списання заборгованості за утримання будинків та прибудинкової території не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту прав.

Посилання позивача на те, що заборгованість за утримання будинків і прибудинкової території має бути скасована відповідно ст. 257 ЦК України є безпідставною, оскільки вказаною нормою закону визначені строки позовної давності, які мають застосовуватись за клопотанням відповідача при розгляді судом спорів, у тому числі за вимогами кредиторів до боржників. У даному спорі такі вимоги відповідачами до позивача не заявляються.

Також в судовому засіданні не було встановлено, що на момент направлення лист -розяснення була відсутня заборгованість позивача за сплату житлово-комунальних послуг, позивач не сплачує рахунки кожного місяця, тому відсутні підстави для зобов'язання відповідачів скасувати заборгованість.

За нормою ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило спосіб захисту порушеного права визначено законом.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дій, які порушують право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов,язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної /немайнової/ шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК, органі місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у разі порушення нею положень частини другої - п,ятої статті 13 ЦК України.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, Комунального підприємства «Керуюча компанія Дніпроського району м. Києва», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання визнати безнадійною заборгованість по сплаті комунальних послуг є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 3 11, 15, 16 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 62, 64, 169, 208, 215, 218 Цивільного процесуального Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, Комунального підприємства «Керуюча компанія Дніпроського району м. Києва», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання визнати безнадійною заборгованість по сплаті комунальних послуг.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя