Справа № 347/671/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: Сабадаха Б.В.,

секретаря: Удудяк І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності № 3262-К-Н-О від 17.01.2017 року, подав на розгляд суду позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк в судове засідання не зявився, подав суду клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити в повному обсязі.

Із змісту позовних вимог вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.10.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. ОСОБА_1 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2017 року має заборгованість - 17518,95 грн., яка складається з наступного: 398,99 грн. - заборгованість за кредитом, 12354,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3455,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 810,43 грн. - штраф (процентна складова).

Непогашення боржником заборгованості по кредиту призводить до фінансових збитків ПАТ КБ ПриватБанк. Просить позов задоволити.

Відповідач, ОСОБА_1 в судове засідання не зявляється. До суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що він не оформляв та не отримував жодного кредиту від позивача. Навіть якщо припустити про існування таких правовідносин, то вони на дату подання позовної заяви вже припинені із спливом позовної давності, оскільки кредит нібито укладено 15.10.2012 року, то термін на звернення з позовом закінчився ще в 15.10.2015 році. Просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові.

Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Судом встановлено, що згідно договору № б/н від 15.10.2012 року (а.с.6-7), ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Незважаючи на взяті на себе за договором зобов'язання, відповідач порушив строки повернення коштів.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Внаслідок невиконання відповідачем свого зобовязання, станом на 28.02.2017 року має заборгованість - 17518,95 грн., яка складається з наступного: 398,99 грн. - заборгованість за кредитом, 12354,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3455,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 810,43 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується довідкою-розрахунком (а.с.4-5), що долучена до матеріалів справи.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що в силу ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відповідно до абз.7 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності», відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З огляду на те, що факт звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" за захистом своїх прав був за межами позовної даності, відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування.

Позивачу було відомо, що відповідач не повернув позичену суму грошей. Проте, з позовом про стягнення заборгованості до ОСОБА_1, представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду 11.04.2017 року.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Клопотання про поновлення строку позовної давності представником позивача суду не заявлялось.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 31 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволені позову ПАТ КБ"ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

На підставі наведеного, ст.ст.256, 257, 261, 266, 267, 526, 527, 530, 612, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Косівського районного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення -протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Сабадах Б.В.