Справа №766/7418/17
Пров. №2/766/6781/17
01 листопада 2017 року року Херсонський міський суд Херсонської області у складі
головуючого судді Хайдарової І.О.,
секретар Щербань А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив до початку розгляду справи за суттю, та просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 101932,38 грн., який складається з суми основного боргу у розмірі 1500 доларів США, проценти 2100 доларів США, 3% річних 1980 грн. та інфляційні нарахування 8368,38 грн. та судові витрати.
В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі.
В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення.
За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
02.06.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів в розмірі 1500 доларів США строком повернення до 02.12.2016 року.
П. 7 зазначеного договору передбачено, що в разі несвоєчасного повернення грошових коштів, відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу згідно розписки 10% щомісячно. Такі ж умови зазначені і у розписці.
02.06.2016 року відповідачем ОСОБА_2 написана розписка про отримання 1500 доларів США на строк до 02.12.2016 року під 10% щомісячно. Зобов'язався повернути 2400 доларів США з урахування відсотків, нарахованих до 02.12.2016р..
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики від 02.06.2016 року (строк повернення 02.12.2016 року) грошові кошти не повернув.
У відповідності ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свої зобов'язання і на підставі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Основна сума боргу за договором позики становить 1500 доларів США.
Враховуючи, що договором позики встановлене зобов'язання відповідача в разі несвоєчасного повернення суми боргу сплатити позивачеві 10% за кожен місяць прострочення зобов'язання, зазначені вимоги підлягають задоволенню, а саме щодо стягнення основного боргу в розмірі 1500 доларів США, відсотки 2100 доларів США за період з 02.06.2016р. до 02.08.2017р.
Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він відповідно до ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім цього, договір позики може бути оплатним, відповідно до ст.1048 ЦК України, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням.
Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Дана позиція узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-36цс14.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч.1 ст.1048 цього Кодексу у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.
Враховуючи, що договором позики від 02.06.2016 року встановлений обов'язок повернути борг та сплатити відсотки 10% щомісячно, зокрема, у разі прострочення виконання зобовязань, позовні вимоги про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, то вимоги у цій частині задоволенню також не підлягають, оскільки грошове зобовязання між сторонами за договором визначено у валюті долар США, а індекс інфляції нараховується тільки на грошові зобовязання, визначені в національній валюті у гривні.
Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 587,60 грн.
Крім того, позивачем було збільшено позовні вимоги в ході розгляду справи, проте не доплачено судовий збір у сумі 379,32 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь Держави.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 541, 543, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 587,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 379,32 грн.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
СуддяОСОБА_3