Справа № 362/672/17 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/2898/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 14.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П.,Таргоній Д.О.

при секретарі Дрозд Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Вільшансько-Новоселицької сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року позивач пред»явила в суді названий позов посилаючись на те, що 27 жовтня 1999 року померла її мати ОСОБА_4.

В 2003 році позивач отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок і земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Інша дочка спадкодавця ОСОБА_2 до Гребінківської державної нотаріальної контори 7 травня 2003 року подала заяву в якій зазначала, що вона спадщину не приймала, із заявою про продовження строку на прийняття спадщини звертатись не буде і не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину на ім»я ОСОБА_3

16 серпня 2016 року позивач звернулась до Гребінківської державної нотарільної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, кадастровий номер 3-002-0008, яка розташована на території Вільшансько-Новоселицької сільської ради Васильківського району Київської області. Однак отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Просила суд визнати за нею в порядкеу спадкування право власості на земельну ділянку площею 2,1752 га, кадастровий номер3-002-0008, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що вона також є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 Суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував того факту, що вказана земельна ділянка не входила до складу спадщини, оскільки державний акт на неї був виданий на ім»я спадкодавця ОСОБА_5 вже після її смерті.

Також суд не дав оцінки поясненням ОСОБА_6 щодо того, що між нею і позивачем була домовленість про поділ спадщини після смерті матері ОСОБА_4 Відповідно до цієї домовленості позивач отримує у спадщину будинок і земельну ділянку, на якій він знаходиться, а після цього подає нотаріусу заяву, в якій допускає ОСОБА_2 до спадкування разом із нею і в порядку поділу спадкового майна ОСОБА_2 виділяється спірна земельна ділянка. Саме внаслідок цієї домовленості ОСОБА_2 написала заяву нотаріусу про те, що вона не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок на ім»я позивача, а позивач, в свою чергу,написала розсипку, в якій зобов»язувалась передати спірну земельну ділянку ОСОБА_2 Позивач у судовому засіданні вказані обставини не заперечувала.

Крім того, суд безпідставно відмовив ОСОБА_2 у залученні її до участі у справі в якості відповідача.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наведених нижче міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 (після одруження Белік) ОСОБА_7, народилася 16 липня 1978 року, її матір»ю є ОСОБА_4.

ОСОБА_4, померла 27 жовтня 1999 року.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 133/2003 до майна померлої 27 жовтня 1999 року ОСОБА_4, позивач ОСОБА_3 7 травня 2003 року, звернулася до Гребінківської державної нотаріальної контори Васильківського району Київської області із заявою про прийняття спадщини, після смерті 27.10.1999 року її матері ОСОБА_4, та отримала відповідно свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та земельну для його обслуговування та підсобного господарства, що розташовані в с. Саливонки Васильківського району Київської області по вул.50 років Жовтня,43.

Третя особа ОСОБА_2, - рідна сестра позивача, у відповідності до поданої нею заяви нотаріусу від 7 травня 2003 року, за вх. №88, зазначила, що в управління чи володіння спадковим майном в 6-тимісячний строк не вступила, від належної їй частки у спадщині відмовилась на користь ОСОБА_3В.(позивачки по справі).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Гребінківської державної нотаріальної контори Васильківського району Київської області від 16 серпня 2016 року за № 794 02/31, позивачу ОСОБА_3, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, загальною площею 2,1752 га, кадастровий номер -03-002-008, яка розташована на території Вільшансько-Новоселицької сільської ради Васильківського району Київської області, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті 27 жовтня 1999 року її матері ОСОБА_4, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку- Державний акт на право власності на землю, виданий після смерті ОСОБА_4

У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії КВ № , виданого 8 січня 2004 року, ОСОБА_4, є власником земельної ділянки, загальною площею 2,1752 га, яка розташована на території Вільшансько-Новоселицької сільської ради Васильківського району Київської області, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто державний акт на право власності був виданий вже після смерті спадкодавця.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що померла ОСОБА_4, на час своєї смерті мала право на вище вказане нерухоме майно, а тому воно підлягає визнанню таким, що входить до спадкової маси . Враховуючи, що позивач у встановлений законом термін прийняла спадщину, відмова нотаріуса позбавляє її права на реалізацію її спадкових прав, такі права можуть бути поновлені судом, шляхом визнання права власності за останньою.

Суд критично поставився до заперечень представника третьої особи, оскільки, будь яких письмових доказів про домовленість між сторонами щодо розподілу спадкового майна ним суду надано не було. При цьому, суд звернув увагу на те, що в матеріалах спадкової справи міститься заява його довірительки про відмову від належної їй частки у спадщині на користь позивачки.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи щодо відмови ОСОБА_2 від спадщини на користь ОСОБА_3, разом із тим не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) , до інших спадкоємців.

Відповідно до ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виходячи із аналізу названих статей, позивач, як спадкоємець першої черги за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 має право на отримання спадщини, тобто до неї переходять права та обов»язки спадкодавця.

Оскільки у визначеному у статті 1296 ЦК України порядку позивач не змогла оформити своє право на спадщину після смерті матері, вона звернулась за захистом своїх порушених прав до суду. Іншого способу на отримання права власності на спадкове майно, крім рішення суду, у позивача немає.

На день смерті ОСОБА_4 вона мала у власності будинок у с.Саливонки Васильківського району Київської області, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і на вказане спадкове майно позивач отримала в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Разом із тим, до складу спадщини також входило право ОСОБА_4 на земельну частку (пай) в колективній власності на землю СВК «Зоря», однак позивач про це спадкове майно нотаріусу не повідомила і свідоцтво про право на спадщину на нього не отримала.

Відповідно до розпорядження Васильківської РДА віл 09 липня 2003 р. № 338, було затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах по СВК агрофірми «Зоря» с.Саливонки та вирішено видати колишнім членам КСП агрофірми «Зоря» державні акти на право приватної власності на землю згідно з доданими списками. Оскільки у цих списах була зазначена також ОСОБА_4, на її ім.»я 08 січня 2004 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,180 га. Вказана земельна ділянка сформована, виділена в натурі, їй призначений кадастровий номер і вона зареєстрована в державному земельному кадастрі за ОСОБА_4

Таким чином право ОСОБА_4 на отримання у власність земельної частки (паю) в колективній власності на землю, було трансформовано в конкретну земельну ділянку.

Судова колегія, оцінюючи матеріали справи вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. Дійсно, державний акт на право власності на земельну ділянку на ім.»я ОСОБА_4 був виданий з порушенням законодавства, оскільки на час його видачі вона померла. Однак ця обставина не спростовує те, що ОСОБА_4 за життя належало право на земельну частку (пай) і в подальшому вона мала право отримати вказану земельну ділянку у власність. На час розгляду справи спірна земельна ділянка є сформованою і зареєстрованою за спадкодавцем. Державний акт на право власності на земельну ділянку не оскаржувався і не скасований. Таким чином, оскільки власник земельної ділянки, який зареєстрований в державному земельному кадастрі помер, вказана земельна ділянка має перейти в порядку спадкування до його спадкоємців. Таке рішення суду є справедливим. Цим рішенням не порушуються права інших осіб, в тому числі і третьої особи ОСОБА_2 Відмова в позові з тих підстав, що земельна ділянка не входила до складу спадщини порушить право позивача на спадкування прав спадкодавця, оскільки сертифікат на земельну частку (пай) на підставі якого можна було успадкувати право на земельну частку (пай) у зв»язку із видачею Державного акту на право власності на землю вже вилучений і місце його знаходження не відоме (а.с.47).

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх поуршених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Позивач пред»явила в суді названий позов виходячи з того, що в інший спосіб вона не може захистити своє право на отримання спадкового майна у власність.

ОСОБА_2В була залучена до участі у справі в якості третьої особи, оскільки також була спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 Однак оскільки вона своїм правом на прийняття спадщини або продовження строку на її прийняття не скористалась, не заперечувала проти оформлення спадщини на ОСОБА_3, тому на час розгляду даної справи у неї відсутні правові підстави пред»являти матерільно-правові вимоги щодо спадкового майна. Саме виходячи із цієї обставини, ОСОБА_2 не була залучена судом до участі у справі в якості співвідповідача, оскільки між нею і позивачем відсутній матеріально-правовий спір.

Посилання ОСОБА_2 на розписку, яку їй дала ОСОБА_3 не може свідчити про наявність між ними спору щодо спадкового майна, яке є предметом позову, оскільки ОСОБА_2 внаслідок неприйняття нею спадщини втратила право на її отримання і у неї відсутні правові підстави претендувати на вказане майно.

Судова колегія не погоджується із рішенням суду в тому, що ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 Із заяви ОСОБА_2 вбачається,що вона не відмовлялась від спадщини, а повідомляла нотаріуса про те, що в управління і володіння спадковим майном в 6-ти місячний строк не вступала і не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину на ім»я позивача.

Однак вказана обставина не спростовує висновків суду в тій частині, що не прийнявши спадщину у встановлений законом строк ОСОБА_2 втратила право на неї, отже визнання за позивачем право власності на спадкове майно не порушує прав ОСОБА_2

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 пояснила суду, що саме вона займалась виготовленням технічної документації та державного акту про право власності на спірну земельну ділянку після смерті матері ОСОБА_5 розраховуючи в подальшому отримати цю земельну ділянку у власність. Однак не навела суду жодної правової підстави, яка б надавала їй таку можливість.

Виходячи із наведенного, судова колегія вважає, що рішення суду, яким було визнано право власності на спадкове майно за позивачем не порушує законних прав і охоронюваних законом інтересів ОСОБА_2, а тому судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 і його скасування.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді