Справа № 522/7292/16-ц
номер провадження 2/522/3883/17
13 червня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Соболевій О.М.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Кредитна спілка «Морська Кредитна спілка» про втрату права на користування власністю, -
26 квітня 2016 року до суду звернулась ОСОБА_1, яка після уточнення позовних вимог просить визнати ОСОБА_2 30 червня 1996 р. н. таким, що втратив право на користування власністю.
Позивач при цьому посилається на те, що вона придбала нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від Кредитної спілки «Морська кредитна спілка», що складає 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1. Третя сторона по справі - Кредитна спілка «Морська кредитна спілка» набула права власності на зазначене майно 20.червня 2013 р
Однак, ОСОБА_4 23. жовтня 2013 р. зареєстровано в даному обєкті нерухомості гр. ОСОБА_2 30 червня 1996 р. н. Такі дії не ґрунтуються на законних підставах, оскільки належне ОСОБА_4 право власності на вказане нерухоме майно перейшло до Кредитної спілки «Морська кредитна спілка» 20. червня 2013 р.
Тому громадянина ОСОБА_2 було зареєстровано в належній на праві спільної власності квартирі без згоди співвласників - Кредитної спілки «Морська кредитна спілка» та ОСОБА_3.
Дані факти змусили ОСОБА_1 звернутись до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким що втратив право на користування власністю, що складає житлове приміщення квартири за адресою АДРЕСА_1
Представник третьої сторони Кредитної спілки «Морська кредитна спілка» ОСОБА_5 пояснив суду що третьою стороною на підставі договору купівлі продажу від 18 квітня 2014 р. із ОСОБА_1, було відчужене нерухоме майно що складає 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1. Право власності на нерухоме майно, що складає 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1 було зареєстроване за Кредитною спілкою «Морська кредитна спілка» 20 червня 2013 р. Крім того представник третьої сторони зазначив, що будь-яких угод з Кредитною спілкою «Морська кредитна спілка», щодо користування спільною сумісною власністю відповідачем ОСОБА_2 не укладено.
Відповідач ОСОБА_6 30 червня 1996 р. н., та треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засіданні не зявились про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, будь-яких письмових пояснень, заяв про поважні причини неявки не надали.
Позивач ОСОБА_1 проти постановлення заочного рішення не заперечує.
Суд, враховуючи, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, вважає, що можливо постановити заочне рішення по справі оскільки суд, керуючись ст. 224 ЦПК України може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню з наступних підстав
При цьому суд виходить з наступних обставин
18. 04. 2014 р. ОСОБА_1 було придбано нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від Кредитної спілки «Морська кредитна спілка», що складає 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1. Право власності на вказане нерухоме майно перейшло до Кредитної спілки «Морська кредитна спілка» 20. червня 2013 р.
23 жовтня 2013 р. гр. ОСОБА_4 громадянина ОСОБА_2 було зареєстровано в належній на праві спільної власності квартирі без згоди співвласників - Кредитної спілки «Морська кредитна спілка» та ОСОБА_3.
Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Однак судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сімї ОСОБА_1, будь-яких угод з позивачем та третіми сторонами Кредитною спілкою «Морська кредитна спілка», ОСОБА_3, відповідачем ОСОБА_2 не укладено. В матеріалах справи відсутні будь-які дані що свідчать про укладені правочини з ОСОБА_2О або дані про наявність родинних звязків із співвласниками. Від третьої сторони ОСОБА_3 не надійшло пояснень щодо його згоди та надання права користування спільною сумісною власністю або наявності родинних відносин із ОСОБА_2
Суд вважає, що відсутні законні підстави користуватися власністю, належній ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності.
Відповідно до статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Стаття 356 ЦК України визначає власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
В статті 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Стаття 369 ЦК України визначає основи здійснення права спільної сумісної власності:
Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Враховуючи наявні в справі докази та положення законодавства, на підставі наведеного, керуючись ст. 150 Житлового кодексу України, ст. ст. 391, 405, 386, 369, 361, 358, 356Цивільного кодексу України в порядку ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Кредитна спілка «Морська Кредитна спілка» про втрату права на користування власністю задовольнити.
Визнати таким, що втратив право на користування власністю - житловим приміщенням, ОСОБА_2 30 червня 1996 р. н., що складає квартиру за адресою АДРЕСА_2
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.
Суддя