Справа № 456/520/17 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/3396/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Цапа П.М.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Стрийської міської ради Львівської області про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди та супроводу батька,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_4 та просить суд надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виготовлення візи та тимчасовий виїзд за межі України до вересня 2018 року в Республіку Італія та інші країни Шенгенської зони без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона уклала шлюб з відповідачем 13.04.2010 р. актовий запис №73. Від вказаного шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживає разом із позивачем в АДРЕСА_1. На даний час в провадженні Стрийського міськрайонного суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом відповідача ОСОБА_4 до позивача ОСОБА_7 про розірвання шлюбу.

У грудні 2015р. відповідач виїхав за межі України в Італію. Дитина знаходиться виключно на матеріальному утриманні позивача. Щоб належно утримувати дитину, дати їй належну освіту, позивач теж змушена була виїхати в Італію на заробітки. У Республіці Італія вона проживає в АДРЕСА_2, де винаймає облаштоване житло, має дозвіл на працю, працює по трудовому договору доглядальницею, має достатню заробітну плату. Так, як у позивача налаштований побут за межами України, є місце проживання та праці, вона б хотіла, щоб її син жив із нею в Республіці Італія в той час, коли вона буде проживати та працювати в Італії. Позивач неодноразово просила відповідача примиритися і дати згоду на виїзд їхнього сина до них в Італію. Позивач зверталася до відповідача про надання згоди на відкриття візи дитині та на її тимчасовий виїзд за межі України, однак відповідач відмовляється надати таку згоду. Тому змушена звернутися до суду.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл неповнолітньому ОСОБА_6, 05.01.2011 року народження, на виготовлення візи та тимчасовий виїзд за межі України до 21 березня 2018 року в Республіку Італія та інші країни Шенгенської зони без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував факт ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за кордон, не наведено підстав, які б підтверджували відповідність поїздки інтересам дитини. Також посилається на те, що позивачка не надала доказів, що вона працевлаштована та може утримати дитину за кордоном. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 13.04.2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрий реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області; мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 06.08.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, надано дозвіл на проживання та працю терміном до 26.09.2017 року в Республіці Італія.

Відповідно до частини третьої ст. 51 Конституції України сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов»язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини.

Відповідно до положень частини третьої ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із частиною другою ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил перетину державного кордону громадянами України передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_2 просила надати дозвіл на виїзд ОСОБА_6 до Республіки Італія та інші країни Шенгенської зони на термін до вересня 2018 року, щоб син проживав з нею в той час, коли вона буде проживати та працювати в Італії.

Задовольняючи позов частково, надаючи дозвіл неповнолітньому ОСОБА_6 на виготовлення візи та тимчасовий виїзд за межі України до 21.03.2018 року в Республіку Італія та інші країни Шенгенської зони без згоди та супроводу батька, міськрайонний суд не звернув увагу на те, що позивачкою не визначено конкретної строкової поїздки та часу перебування у ній, позивачка фактично просить надати дозвіл на неодноразові виїзди дитини за кордон без згоди батька, що не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» про можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька.

За таких обставин, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону і дійсним обставинам справи, в силу вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, залишатись в законній силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Стрийської міської ради Львівської області про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди та супроводу батька - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: