Справа № 697/2590/16-ц
№ пров. 2/697/93/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Льон О.М.

за участю секретаря Дрянової Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Каневі Черкаської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

05.12.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу та технічним паспортом. Вказує, що вона та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 24.11.1990, від якого мають двох синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. За рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14.11.2013 шлюб між ними розірвано, після чого відповідач продовжував проживати в даній квартирі, але через зловживання ним алкогольними напоями всі свої заробітки він витрачав на придбання алкоголю. Комунальні послуги вона оплачувала самостійно, що підтверджується випискою з банку про зняття коштів з її кредитної картки щомісяця на оплату комунальних послуг. ОСОБА_3 в березні 2016 року переїхав до своїх батьків, які мешкають за адресою: Черкаська область, м. Канів, вул. Садова, 17, де і проживає до теперішнього часу, але залишається зареєстрованим у квартирі №13 будинку №9, що по вул. Героїв Дніпра в м. Канів разом з нею та дітьми.

ОСОБА_7 фактичного проживання осіб від 17.11.2016 виданого Житлово-експлуатаційною конторою, у квартирі № 13, що знаходиться в м. Канів по вул. Г. Дніпра, 9, фактично проживає троє осіб, а саме позивач та її діти. Посилаючись на норми ст.ст.71,72 ЖК України позивач вважає, що оскільки відповідач з березня 2016 року у вищевказаній квартирі не проживає, то втратив право користування квартирою внаслідок його відсутності понад шість місяців, тому просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 13 в будинку №9 по вул. Героїв Дніпра у м. Канів Черкаської області та примусово зняти його з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позові, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 13.11.2016 (а.с.43-45) позов підтримала повністю, просить його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заявлений позов не визнав, посилаючись на те, що квартиру АДРЕСА_2 придбали з позивачем 18.08.1995 у період шлюбу і незалежно від розірвання шлюбу у 2013 році він продовжував проживати у даній квартирі, в якій залишились його особисті речі. Деякий час у спірній квартирі він дійсно не проживав з поважних причин, так як тривалий час хворів, переніс черепно-мозкову травму, в подальшому з хірургічним втручанням. Крім того, позивач умисно перешкоджає його проживанню у даній квартирі, так як змінила замки на дверях, чинить сварки, у звязку з чим він звертався до правоохоронних органів. Вважає позов безпідставним та просить суд відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі договору №120 по надання правової допомоги від 28.12.2016 (а.с.97-102), просить суд відмовити в позові.

Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 24.11.1990 перебували в зареєстрованому шлюбі до 14.11.2013, під час шлюбу позивачем ОСОБА_1 було придбано квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.08.1995 Канівською міською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-967 (а.с.11).

ОСОБА_7 технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_4 (а.с.12,13) вбачається, що її власником зазначено позивача ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.1995 на цілу квартиру, посвідчений Канівською міською держнотконторою по реєстру №1-1967.

Рішенням Канівського міськрайонного суду №697/2852/13-ц від 14.11.2013 шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишено прізвище «Руденко» (а.с.10).

ОСОБА_7 довідки виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області від 16.11.2016 № 4540 (а.с.14) вбачається, що у спірній квартині №13 по вул. Г. Дніпра, 9 в м. Каневі Черкаської області зареєстровані позивач ОСОБА_1, син ОСОБА_5, син ОСОБА_6 та колишній чоловік ОСОБА_3.

ОСОБА_7 акту фактичного проживання осіб №655 від 17.11.2016 (а.с.15) вбачається, що мешканці житлового будинку № 9 по вул. Героїв Дніпра в м. Каневі, а саме: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засвідчують, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в квартирі № 13 зареєстрований, але фактично не проживає з березня 2016 року по даний час.

Допитана в суді свідок ОСОБА_8, показала, що постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто є безпосереднім сусідом сторін по справі і підтверджує, що ОСОБА_3 протягом року не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5 з невідомих причин.

Допитана в суді свідок ОСОБА_11, показала, що до 2008 року проживала у ІНФОРМАЦІЯ_4, де мешкає її донька підтверджує, що ОСОБА_3 після лікування в 2016 році не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5.

Допитана в суді свідок ОСОБА_12, показала, що є хрещеною матір'ю сина сторін по справі і їй відомо, що ОСОБА_3 близько одного року не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5 так як після лікування проживає у батьків.

З виписок з картки ПАТ КБ «ПриватБанк» виданої на імя ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 25.11.2016 (а.с.18-42), вбачається, що з даної картки від імені ОСОБА_1 проводилися регулярні платежі по оплаті комунальних послуг отриманих за адресою: вул. Г.Дніпра, 9/13.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Канівської ЦРЛ з 17.05.2016, 19.05.2016 його стан різко погіршився, він переведений до АІТ з діагнозом: гострий церебральний інсульт в басейні ЛСМА, 20.05.2016 переведений до неврологічного відділення, де встановлено заключний діагноз: «ЗЧМТ, ушиб головного мозку», що підтверджується епікризом неврологічного відділення Канівської ЦРЛ із історії хвороби №2117 (а.с.74).

В період з 20.05.2016 по 02.06.2016 відповідач ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», з діагнозом: «Тяжка закрита ЧМТ, підгостра субдуральна гематома над правою гемісферою головного мозку. Лінійний перелом лобно-тім'яної кістки. Набряк тканини головного мозку. Дислокаційний синдром. Кома І», що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №5612 (а.с.61-64).

В період з 02.06.2016 по 21.06.2016 відповідач ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Канівської ЦРЛ з заключним діагнозом: «Відновний період після тяжкої ЧТМ, забій головного мозку, стан після видалення субдуральної гематоми. Виражений правобічний геміпарез, порушення зору та виражений психоорганічний с-м», що підтверджується випискою з історії хвороби №2373. Рекомендовано нагляд сімейного лікаря (а.с.65,75).

Суд критично оцінює акт фактичного проживання осіб №655 від 17.11.2016, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.15) відповідно до якого мешканці житлового будинку № 9 по вул. Героїв Дніпра в м. Каневі, а саме: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засвідчили, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в квартирі № 13 не проживає з березня 2016 року по даний час, так як це спростовується наданою на запит суду випискою з журналу реєстрації Канівської підстанції Черкаської СШМД - філії КУ «ОЦЕМД та МК ЧОР» за травень 2016 року (а.с.103,104), відповідно до якої 17 травня 2016 року о 16 год. 15 хв. за №4285/13 зареєстровано виклик швидкої медичної допомоги від хворого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_5, при дослідженні якого було встановлено діагноз: «Неускладнений гіпертензивний криз».

А тому, враховуючи викладене, суд вважає, що причини не проживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі АДРЕСА_6 після 17 травня 2017 року у звязку з його лікуванням є поважними.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 23.11.2016 звертався до Канівського ВП Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області з заявою на неправомірні дії позивача ОСОБА_1 з приводу того, що остання забрала ключі від вхідних дверей їх спільної квартири за адресою АДРЕСА_7, що підтверджується висновком Канівського ВП від 28.11.2016 (а.с.82). Після закінчення лікування та на момент звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій позивача, відповідач ОСОБА_3 за станом свого здоровя потребував сторонньої допомоги, а тому був змушений тимчасово проживати у своїх батьків за адресою: вул. Садова, 17, м. Канів, Черкаської області.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Посилання позивача на відсутність відповідача у квартирі понад шість місяців та застосування вимог ст.ст.71,72 ЖК України є безпідставним, оскільки за встановлених судом фактичних обставин до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення статей 150, 156 ЖК України та статті 405 ЦК України.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, судом встановлено, що відповідач не мав можливості проживати в спірній квартирі АДРЕСА_8 з травня 2016 року, так як тяжко захворів, проходив тривалий час лікування в медичних закладах, після чого потребував сторонньої допомоги та тимчасово проживав за адресою своїх батьків, що є поважною причиною.

З огляду на положення статей 156 ЖК України та 405 ЦК України, виходячи з того, що відповідач був відсутній в квартирі за місцем своєї реєстрації з травня 2016 року з поважних причин, припинення сімейних відносин з власником квартири (колишньою дружиною) не позбавляє його права користування цією квартирою, а тому немає підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та примусового зняття з реєстрації у вказаній квартирі.

Отже в позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, а тому його сплату необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 405 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 61, 88, 169, 212-215, 218, 219, 224 226 ЦПК України, 64,150,156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Сплату судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Канівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий О . М . Льон