Справа № 461/7858/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/3718/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування збитків, завданих злочином,-

встановила:

В липні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, з участю третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування збитків, завданих злочином.

Вимоги обґрунтовував тим, що 23 січня 2008 року уклав договір з Кредитною спілкою «Християнська злагода» про строковий членський внесок на суму 312636,62 гривень. Згідно вказаного договору при обезціненні та зміні курсу долара розрахунок розмірів виплачуваного внеску та відсотків на внесок провадиться від еквіваленту встановленого в доларах США та сплачується члену кредитної спілки в гривнях по курсу НБУ на день виплати. Зобов"язання за вказаним договором виконані не були внаслідок злочинних дій голови правління кредитної спілки ОСОБА_4 Вироком Галицького районного суду міста Львова, який набрав законної сили, відповідача визнано винною у скоєнні кримінальних злочинів та призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Зазначає, що протиправними діями ОСОБА_4 йому, як потерпілому у кримінальному провадженні, спричинено матеріальну шкоду.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, посилаючись на норми ст.ст. 1166, 1192 ЦК України просив стягнути з відповідача шкоду, заподіяну злочином у розмірі 1686145 гривень шляхом звернення стягнення на майно, здобуте злочинним шляхом, а саме: на частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франковської області, участок Село, реєстраційний номер 000015, кадастровий номер 160130003, площею 0,1002 га із загальної площі 0,2174 га, зареєстровану за ОСОБА_6, та земельну ділянку і будинок №3Д, що розташовані за адресою: участок Село, село Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франковської області, які зареєстровані за ОСОБА_7 та ОСОБА_5;

- скасувати у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франковської області, участок Село, реєстраційний номер 000015, кадастровий номер 160130003, площею 0,1002 га із загальної площі 0,2174 га та зареєстровану на ім»я ОСОБА_6;

- скасувати у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на земельну ділянку і будинок №3Д, що розташовані за адресою: участок Село, село Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франковської області на ім»я ОСОБА_7 та ОСОБА_5;

- визнати за ним право власності на частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франковської області, участок Село, реєстраційний номер 000015, кадастровий номер 160130003, площею 0,1002 га із загальної площі 0,2174 га та земельну ділянку і будинок № 3Д, що розташовані за адресою: участок Село, село Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франковської області;

- зняти арешт з майна, а саме з частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франковської області, участок Село, реєстраційний номер 000015, кадастровий номер 160130003, площею 0,1002 га із загальної площі 0,2174 га та земельної ділянки і будинку № 3Д, що розташовані за адресою: участок Село, село Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франковської області (т. 1 а.с. 60-61, 137, 191-192, т.2 а.с. 223-224).

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Покликається на те, що представник третьої особи ОСОБА_8 подавав клопотання про дослідження копій письмових доказів в оригіналі в порядку ст. 64 ЦПК України, яке суд задовольнив, однак дослідження оригіналів письмових доказів не здійснив.

Не погоджується із висновком суду першої інстанції про існування між ним та КС «Християнська злагода» грошових зобов»язань, оскільки відповідно до вироку Галицького районного суду м. Львова від 14.05.2011 р. ОСОБА_4 визнана винною у привласненні майна шляхом зловживання службовим становищем, легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом, підробленні документів, службовому підробленні, при цьому вироком встановлено, що розкрадалися кошти не кредитної спілки, а внесені членами депозити.

На думку апелянта, суд безпідставно не взяв до уваги довідку ГУМВСУ у Львівській області від 17.10.2014 року № 2/С-165 про те, що ОСОБА_2 визнаний потерпілим у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_9 у розкраданні коштів.

Вважає, що злочинна діяльність відповідачки ОСОБА_9 стала причиною невиконання кредитною спілкою договору про строковий членський внесок, тому вина останньої під час здійснення повноважень голови правління КС «Християнська злагода» є підставою для стягнення з неї майнової шкоди, заподіяної злочином.

Розмір коштів переданих ОСОБА_2 з метою використання їх кредитною спілкою підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів, договором про членський внесок, які знаходяться в матеріалах справи, тому існують усі підстави для цивільно-правової відповідальності відповідачки за заподіяну шкоду.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та Кредитною спілкою «Християнська злагода» існують грошові зобовязання на підставі договору, невиконанням яких кредитною спілкою спричинена майнова шкода позивачу, при цьому встановлення вироком суду вини відповідача по справі ОСОБА_4 під час здійснення повноважень голови правління КС «Християнська злагода» не є безумовною підставою для стягнення саме з неї майнової шкоди у зв»язку з невиконанням кредитною спілкою договору про строковий членський внесок.

Крім цього, суд розяснив позивачу право на звернення до суду з відповідним позовом до Кредитної спілки «Християнська злагода», як сторони за договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 січня 2008 року між Кредитною спілкою «Християнська злагода» в особі голови правління, відповідачем у справі ОСОБА_4, та членом кредитної спілки, позивачем ОСОБА_2, укладений договір (зі змінами та доповненнями) про строковий членський внесок (т. 1 а.с. 5-21).

На грошові кошти кредитна спілка зобовязалася щомісячно нараховувати та виплачувати позивачу відсотки у розмірі 25% річних (пункт 1 договору).

Згідно із умовами договору про строковий членський внесок, позивач станом на 26 лютого 2008 року вніс на депозит 312636,62 гривень, а саме виконав свої зобовязання, що відповідачем КС «Християнська злагода» не заперечується (квитанції до прибуткового касового ордеру, т. 1 а.с. 22-33).

В свою чергу, зобов»язання за договором кредитна спілка «Християнська злагода» не виконала, грошові кошти та проценти у визначений строк позивачу не повернула.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

В свою чергу, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, договорів та інших правочинів.

Згідно із ст. 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що на час укладення з позивачем ОСОБА_2 договору про строковий членський внесок відповідач ОСОБА_4 перебувала на посаді голови правління КС «Християнська злагода», обрана на вказану посаду рішенням загальних зборів кредитної спілки 29.10.2004 року.

При цьому, вироком Галицького районного суду міста Львова від 14 червня 2011 року ОСОБА_4 визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст.209, ч. 2-3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 Кримінального Кодексу України, за сукупністю злочинів їй призначено покарання 12 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов»язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки, з конфіскацією коштів та іншого майна, отриманих злочинним шляхом (т.1 а.с. 78-118).

По цій кримінальній справі позивач ОСОБА_2 визнаний потерпілим (т. 1 а.с. 34).

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_2 зазначав, що злочинна діяльність відповідача стала причиною невиконання кредитною спілкою договору про строковий членський внесок, тому вина останньої під час здійснення повноважень голови правління КС «Християнська злагода» є підставою для стягнення з неї майнової шкоди, заподіяної злочином, правовою підставою позову про відшкодування матеріальних збитків позивач зазначив статті 1166, 1192 Цивільного Кодексу України.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правова позиція щодо належного способу захисту вкладника банку, у разі викрадення вкладу працівником банку, викладена у постанові Верховного Суду України № 6-352цс16 від 06.04.2016 року, відповідно до якої після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку, власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обовязку за договором банківського вкладу повернення суми вкладу та процентів за користування ним.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Таким чином, зважаючи на передачу коштів позивачем ОСОБА_2 стороні договору вкладу КС «Християнська злагода», суд першої інстанції обґрунтовано констатував зобовязальні відносини між останніми, що спростовує доводи апелянта в цій частині та прийшов правильного висновку, що належним способом захисту щодо стягнення заборгованості за договором про строковий членський внесок від 23 червня 2008 року, буде звернення в суд з позовом до КС «Християнська злагода», як сторони за договором, а не стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно, яке належить третім особам.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_10