№ /637/105/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2017 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.

при секретарі Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача за довіреністю звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 27 травня 2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» (далі Банк) та ОСОБА_2 було укладено Кредитний Договір б/н від 27.05.2010 року, згідно якого відповідач по справі отримує кредит у розмірі 1 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач в свою чергу сплачує кредитору проценти за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач взятих на себе зобов'язань за договором не виконала, в зв'язку з чим станом на 31.12.2016 року утворилася прострочена заборгованість в розмірі - 29 158,32 гривень:

заборгованість за кредитом - 1 091,69 гривень;

заборгованість за відсотками - 22 335,45 гривень;

заборгованість за пенею та комісією - 3 866,50 гривень (а.с.4,5).

Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по грошовому зобов'язанню позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень - фіксована частина; 1 364,68 гривень - процентна складова.

Представник позивача в режимі відео конференції на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.72,73).

Відповідач і її представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що відповідачка сплачувала кредит і проценти банку за користування кредитом, але в даний час вже не пам'ятає скільки сплатила банку коштів. Вважала, що заборгованість по кредиту сплачена в повному обсязі, так як банк до неї претензій з 2013 року не пред'являв. В зв'язку з цим в суді просить суд при винесенні рішення застосувати строки позовної давності до вказаного позову.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши сторони по справі та представника відповідача, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини пов'язані з кредитним договором.

Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приват Банк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк», згідно п.1.1. Статуту ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с.36).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2010 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач по справі отримує кредит в розмірі 1 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як зазначає представник банку, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Представник банку вказує, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між нею та банком Договір, що підтверджується особистим підписом відповідача у заяві (а.с.6).

Як стверджує представник позивача, відповідач своїх зобов'язань за договором не виконала, що підтверджується розрахунком по заборгованості відповідача, яка складає 29 158, 32 гривень. Кошти не повернула, хоча як вбачається з розрахунку заборгованості по договору (а.с.4,5), відповідач сплачувала заборгованість, але платежі, в першу чергу, йшли на погашення несплачених процентів на прострочену заборгованість і прострочену комісію.

З доданих до позову документів вбачається, що договір складається із заяви кредитора (а.с.6-8) та доданих до неї умов і правил надання банком послуг (а.с.8-33), які взагалі між собою різняться в частині відповідальності клієнта при порушенні строків сплати грошових зобов'язань.

Останній платіж відповідачем був здійснений 07 червня 2013 року, що підтверджується випискою заборгованості, наданою банком і поясненнями самої відповідачки (а.с.4,5), більш ніяких платежів, як запевняє відповідачка, вона не здійснювала.

Всі наступні платежі були здійснені за ініціативою банку шляхом списання сум з інших карток, що не заперечується представником банку.

В заяві про отримання кредиту і в довідці про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна» (а.с.6-7) визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань Держателя, які щомісячно належать сплаті Держателем протягом строку дії Карти. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для Держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі.

Строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим Мінімальним обов'язковим платежем визначені і в Правилах Клієнта, які надав представник банку до позову (а.с.8-21) і зазначає, що вони є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості по Кредиту (п.2.1.1.12.6-12.14). Правил користування платіжною картою).

Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В разі виникнення заборгованості держатель по Картрахунку зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Встановлено, що відповідач належним чином не виконав обов'язків щодо повернення кредиту в сумі 1 500 гривень та сплати відсотків і його заборгованість складає відповідно до наданого розрахунку 29 тисяч 158 гривень, 32 коп.

До суду за захистом порушеного права банк звернувся лише 27 січня 2017 року.

Відповідач просить суд застосувати правові наслідки пропуску відповідачем строків позовної давності.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530,631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же строк, але строк дії картки не зазначений в заяві, вказано лише день її видачі 27.05.2010 рік.

Зі встановленням порядку пролонгації строку дії договору сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

В разі виникнення заборгованості, клієнт зобов'язаний її погасити протягом 30 днів з моменту її виникнення. У випадках порушення держателем умов даного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань.

В заяві про надання кредиту зазначене аналогічне: при простроченні сплати платежів кредиту клієнт сплачує штраф в розмірі 500 гривен плюс 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту і сплата прострочених процентів і комісії (а.с.7).

Тобто у заяві (договорі) передбачено, що його виконання здійснюється частинами, прострочення погашення кредиту не має становити більше 30 днів, тому початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту і процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, і відповідно загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був встановлений в заяві про отримання кредиту.

Відповідно до визначеного в заяві порядку проведення повернення кредитних коштів таке повернення може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом.

Встановлено, що відповідач востаннє скористалася карткою у серпні місяці 2013 року шляхом внесення чергового платежу.

В подальшому, починаючи з серпня 2013 року будь-яке погашення коштів відповідач не здійснював, так як вважав, що кредитний договір погашений.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що з 10.10.2012 року і по 18.02.2013 рік відповідач погашення боргу не здійснював, банк до нього за погашенням не звертався у цей період. Потім відповідач самостійно здійснив погашення частини кредиту в період до 07 серпня 2013 року, надалі будь-яке погашення коштів не здійснював, це підтверджує наданий банком рахунок заборгованості, де зазначено, що останній платіж відповідачем був здійснений 07.08. 2013 року.

З 07.08.2013 року і по день звернення банку до суду 27.01.2017 року відповідач погашення заборгованості не здійснював.

Один платіж був внесений з ініціативи банку 12.06.2014 року шляхом списання з іншої картки, яка взагалі не належала відповідачу, про що відповідач не знала і не була повідомлена.

Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 27 січня 2017 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України, а також оскільки умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписані і банк не довів укладення між сторонами договору, який би автоматично здійснював пролонгацію, застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом.

Умови і правила надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 27.05.2010 року, відповідачем вони не підписувалися, в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви.

Відповідно до статті 207 ЦК України договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З умов договору сторін та змісту зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Тому суд вважає, що право вимоги у банку на пред'явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникло з вересня 2013 року та існувало в межах загального строку позовної давності до вересня 2016 року.

До суду позивач звернувся у січні 2017 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності.

З бездіяльності банку вбачається, що банк, зловживаючи своїм правом, навмисно затягував зі зверненням до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, нараховуючи відповідачеві проценти та комісію, та самостійно здійснив погашення боргу відповідачу 12.06.2014 року в розмірі 33, 50 гривень для підтримання строків позовної давності - з картки НОМЕР_1 (а.с.59), на картку НОМЕР_2, хоча при цьому банк надав довідку, що відповідачу були надані лише дві кредитні картки за НОМЕР_3 і НОМЕР_4 (а.с. 80), на прізвище ОСОБА_6, хоча в дійсості відповідачка змінила прізвище лише 16.07.2011 року (а.с .104).

Відповідно до правил на які посилається представник банку п.1.1.7.4 (а.с.18). банк міг закріти картку в разі нгепогашення кредиту на протязі 6-ти місяців, але цього не зробив.

Аналогічні погашення банку для переривання строків позовної давності були здійсненні банком також в цей же день, а саме 12.06.2014 року і по другому відповідачу за позовом банка які розглядалися даним складом суду до ОСОБА_4, що вбачається з сум розрахунку заборгованості по даному відповідачу, де банк також самостійно здійснював платіж за відповідача (а.с.102-103).

В ч. 1 ст.264 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням саме особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу, а не банком.

Твердження представника банку про те, що, враховуючи пролонгацію строку дії кредитного договору п.1.1.7.12 правил користування платіжною карткою, яким передбачено продовження дії платіжної картки і ним дотримано строк позовної давності, ґрунтується на довільному тлумаченні норм матеріального права і не приймається до уваги судом, оскільки представник банку ототожнює поняття «строк дії платіжної картки», з поняттям «строк (термін) виконання зобов'язання».

Внаслідок невиконання відповідачем зобов'язання в обумовлений сторонами строк, у банку виникло право на позов, який останній мав пред'явити після несплати чергового платежу відповідачем у вересні 2013 року. Позов був пред'явлений до суду у січні 2017 року, що згідно ч.4 ст. 267 ЦК України є окремою підставою для відмови в позові.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

ст. ст. 251-255, 256- 258,267, 526, 530, 631,1048, 1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду С.М.Стеганцов