Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3276/16-ц
Провадження № 2/553/131/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.06.2017м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Чистик І.О.,

при секретарі - Павленко І.В.,

з участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення, стягнення вартості проживання та вартості проведення експертного оціночно-будівельного дослідження, за позовом представника третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення та стягнення вартості проживання в будинку, вартості проведення експертного дослідження та судового збору (а.с. 2-3), посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 05.11.1983 року по 23.09.1988 року, після чого шлюб між ними був розірваний, але вони продовжили разом проживати в будинку за адресою: АДРЕСА_1. Цей будинок належав на праві приватної власності ОСОБА_7, оскільки був побудований ним особисто ще до укладення шлюбу з відповідачкою. В жовтні 1996 року ОСОБА_7 переїхав на інше місце проживання, а ОСОБА_3 продовжила проживати одна за вказаною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11.03.2014 року за ОСОБА_5, яка є сестрою померлого, та ОСОБА_8, який був братом померлого, в порядку спадкування визнано право власності в рівних частках по 1/2 на спірний будинок. Пізніше помер ОСОБА_8 та його спадкоємцем стала дружина ОСОБА_6 В теперішній час відповідач ОСОБА_3 без жодних правових підстав продовжує проживати в спірному будинку. В той же час право користування вказаним будинком належало їй як члену сім'ї ОСОБА_7 Після його смерті відповідач втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з переходом права власності на будинок до спадкоємців. Будь-якої домовленості з позивачем відповідач не досягала, більш того позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням про звільнення приміщення та навіть зверталась з цього приводу до правоохоронних органів. Відповідачка відмовляється також укладати договір найму житлового приміщення та сплачувати кошти за користування ним. Відповідно до експертного висновку, враховуючи строки позовної давності, заборгованість ОСОБА_3 за користування майном - житловим будинком складає 94752 гривні (з розрахунку помісячної плати за проживання в будинку в розмірі 2632 гривні). Проживання відповідача в спірному будинку порушує права позивача як співвласника на користування своєю власністю. З наведених підстав просила суд задовольнити позов, виселити ОСОБА_3 із займаного нею індивідуального житлового будинку, стягнути з відповідача в межах позовної давності вартість проживання в будинку в розмірі 94752 гривні, вартість проведення експертного оціночно-будівельного дослідження в розмірі 500 гривень та вартість судового збору, а всього стягнути 96750,2 гривень. Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_9 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 95), згідно якої просила суд також визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки після зміни власника вона не набула права користування житловим приміщенням.

Під час судового розгляду представник третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (а.с. 125-127), згідно якої з аналогічних підстав просив суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_3 зі спірного житлового будинку.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 та третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6, а також її представник ОСОБА_10 не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представником ОСОБА_10 подана до суду заява, згідно якої він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримує в повному обсязі. За таких обставин, з урахуванням думки учасників процесу, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не прибули в судове засідання.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_9 позовну заяву, а також заяву про збільшення позовних вимог підтримали з викладених в них підстав. Просили суд задовольнити позов, визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселити ОСОБА_3 із займаного нею індивідуального житлового будинку, стягнути з відповідача в межах позовної давності вартість проживання в будинку в розмірі 94752 гривні, вартість проведення експертного оціночно-будівельного дослідження в розмірі 500 гривень та вартість судового збору, а всього стягнути 96750,2 гривень.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник пред'явлені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні вимоги визнали частково, в частині виселення ОСОБА_3 зі спірного житлового приміщення, в задоволенні решти позову просили суд відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. 155-157).

Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_3 вселилась у спірне житлове приміщення як член сім'ї власника ОСОБА_7, що підтверджується копією домової книги та поясненнями сторін (а.с. 108-109).

Власник ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 6 об.).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11.03.2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання за нею права власності на 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відмовлено. Позовні заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про визнання за кожним з них в порядку спадкування за законом (після померлого ОСОБА_7.) права власності на 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку задоволені (а.с. 7-8). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на вказане рішення відхилено, а рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін (а.с. 91-92).

За таких обставин ОСОБА_3 фактично втратила статус колишнього члена сім'ї власника житлового будинку у зв'язку із переходом права власності до спадкоємців після померлого ОСОБА_7, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_8

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 44).

Спадкоємцем після померлого ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_6, що підтверджується копією заповіту, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про право на спадщину (а.с. 10, 19, 44)

Таким чином, судом встановлено, що в теперішній час власниками спірного будинку є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтва про право на спадщину, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 18, 44, 45).

Ст. 155 ЖК України визначено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Крім того, суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-158цс14, про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної

власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, яка вселилась в спірний будинок як член сім'ї попереднього власника ОСОБА_7 та в подальшому проживала в ньому як колишній член сім'ї власника ОСОБА_7, втратила статус колишнього члена сім'ї власника у зв'язку з переходом права власності до ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В той же час в добровільному порядку відповідач ОСОБА_3 не звільняє займане жиле приміщення на вимогу нових власників будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 11-13). За таких обставин за відсутності укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_6, як власниками житлового будинку та ОСОБА_3, як наймачем житлового приміщення, договору найму житла, наявності заперечень власників житла проти подальшого проживання відповідача ОСОБА_3, а також небажання відповідача виселитись в добровільному порядку, вона підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

У зв'язку з цим суд визнає позовні вимоги в цій частині законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, передбачені ст. 71, 107, 156 ЖК України та ч.2 ст. 405 ЦК України. А за таких обставин оскільки між сторонами не укладався договір найму жилого приміщення, відповідач ОСОБА_3 не є та не була членом сім'ї власників спірного житла ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до даних правовідносин неможливе застосування положень закону про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи або її законного представника на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З урахуванням викладеного заявлені позовні вимоги в частині визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що сторонами не заперечувалась відсутність між ними будь-яких домовленостей щодо проживання відповідача ОСОБА_3 в спірному будинку, а також те, що між сторонами не укладались будь-які договори, в яких обумовлюється стягнення плати на користь власників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за користування ОСОБА_3 спірним житловим приміщенням, суд визнає необґрунтованим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 вартості проживання в будинку в розмірі 94752 гривні у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача вартості проживання та відсутністю між сторонами укладеного договору оренди, а також позовних вимог з цього приводу, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача вартості проведення експертного оціночно-будівельного дослідження в розмірі 500 гривень, яким було визначено розмір помісячної орендної плати кв.м. приміщень житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та розмір орендної плати приміщень, що знаходяться у фактичному користуванні наймача (а.с. 14-16) у зв'язку з їх безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В зв'язку із частковим задоволенням позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, понесені ними судові витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. 150, 155, 158, 169 ЖК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 99, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення, стягнення вартості проживання та вартості проведення експертного оціночно-будівельного дослідження, а також позов представника третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 551 гривню 21 коп. судового збору.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6 640 гривень судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави І. О. Чистик