У х в а л а

іменем україни

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євграфової Є.П.,

Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»)звернулося до суду із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 13 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №383/П/РП/2008-840, відповідно до умов якого ним надано відповідачу кредит у сумі 109 906, 65 доларів США на строк з 13 серпня 2008 року до 11 серпня 2028 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 14,49 % річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів в порядку та у розмірах, визначених договором.

Згідно з п.п.3.3.1 кредитного договору, щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 423 доларів США. Відповідно до п.3.3.3 договору позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п.п. 3.3.1 цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця.

Відповідно до п.4.2.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, передбачений п.3.3.3 цього договору.

Проте позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує щомісячно платежі у розмірі та порядку, визначеному договором, у зв'язку з чим станом на 11 березня 2015 року загальна сума заборгованості складає 246 195, 13 доларів США та 770 663,05 грн, яка складається з непогашеного кредиту - 109 224,91 доларів США, несплачених відсотків 101 213, 46 доларів США, несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов'язань - 24 766, 09 доларів США, штрафу за порушення умов договору - 10 990,67 доларів США.

Посилаючись на вищевикладене, ПАТ КБ «Надра» просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 210 438, 37 доларів США та 770 663 грн 05 коп. штрафних санкцій.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2008 року № 383/П/РП/2008-840 у сумі 210 438, 37 доларів США та 770 663 грн 05 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» неустойки в розмірі 770 663 грн 05 коп. змінено, зменшено розмір неустойки з 770 663 грн 05 коп. до 553 781 грн 95 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра» порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 13 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №383/П/РП/2008-840, відповідно до умов якого банком надано позичальнику кредит у сумі 109 906,65 доларів США на строк до 11 серпня 2028 року. Процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 14, 49 % річних.

Сторони погодили, що погашення кредиту повинно здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів в порядку та у розмірах, визначених договором.

Позивачем взяті на себе за договором зобов'язання було виконано належним чином та видано позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, відповідач ОСОБА_2 належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконував, регулярних платежів в рахунок погашення боргу не здійснював, у зв'язку з чим станом на 11 березня 2015 року за ним рахується заборгованість в розмірі 210 438, 37 доларів США та 770 663 грн 05 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 109 224, 91 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 101 213, 46 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту в розмірі 533 781 грн 95 коп. та штраф за порушення умов кредитного договору в розмірі 236 881 грн 10 коп.

Ухвалюючи рішення та зменшуючи розмір стягнутої з відповідача на користь позивача неустойки, суд апеляційної інстанції виходив із того, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пункті 5.2. кредитного договору №383/П/РП/2008-840 сторони погодили, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів з погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.3. кредитного договору №383/П/РП/2008-840, у разі порушення позичальником вимог п. 4.3 за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежною сплатою ОСОБА_2 передбачених графіком погашення кредиту платежів, останньому нараховано пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 533 781 грн 95 коп., а також нараховано штраф за порушення умов кредитного договору в розмірі 236 881 грн 10 коп., що в сукупності становить 770 663 грн 05 коп.

В правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по клієнту банку ОСОБА_2, останньому нараховано як пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 533 781 грн 95 коп., так і штраф за порушення умов кредитного договору в розмірі 236 881 грн 10 коп.

За змістом п. 5.3. кредитного договору №383/П/РП/2008-840, нарахування штрафу відбувається у разі порушення позичальником вимог п. 4.3 договору, за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4.

В пункті 4.3 наведено перелік обов'язків, які покладаються на позичальника.

При цьому, в позовній заяві не зазначено, які саме обов'язки було не виконано чи порушено ОСОБА_2, що призвело до нарахування йому штрафу.

В підпункті 4.3.2 договору №383/П/РП/2008-840 вказано, що позичальник зобов'язаний суворо дотримуватися положень цього договору, а також договору іпотеки, визначеного в п. 2.1. цього договору.

Викладу жодних інших порушень умов договору, крім несвоєчасного погашення кредиту та порушення строків виконання свого грошового зобов'язання, позовна заява не містить.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що передбачений п. 5.3 кредитного договору №383/П/РП/2008-840 штраф був нарахований ОСОБА_2 за порушення ним умов договору, які стосуються строків повернення грошових коштів, тобто, за те ж порушення умов договору, за яке нарахована пеня за п. 5.1 договору, тобтовказані нарахування відносяться до одного виду юридичної відповідальності, а тому дійшов обґрунтованого висновку про зменшення стягнутої з відповідача на користь позивача неустойки.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л. Ізмайлова