Номер провадження: 22-ц/785/2318/17
Номер справи місцевого суду: 521/3751/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Черевко П.М.,

при секретарі судового засідання Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

11.03.2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (т. 1, а.с. 1-3).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» були задоволені частково. Зокрема, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 2661276 грн. В інших позовних вимогах було відмовлено. А також, крім цього було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 654 грн (т. 1, а.с. 245-248).

Не погоджуючись з вище зазначеним рішенням ОСОБА_2 28.12.2016 року звернулася до суду з апеляційною скаргою. Зокрема, апелянт вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не дотримався принципів повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, а також порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема, серед іншого, апелянт вказує на те, що при розгляді справи позивачем не було надано достатніх доказів, які підтверджують у нього права вимоги до ОСОБА_2 Тому просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі (т. 1, а.с. 250-253).

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача проти задоволення скарги заперечував. В судових засіданнях неодноразово оголошувались перерви в звязку з витребуванням матеріалів цивільної справи № 1519/2-3598/11 за позовом ПАТ «БТА Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та матеріалів цивільної справи № 1519/21048/12 за аналогічним позовом ПАТ «БТА Банк» до ОСОБА_2 для їх огляду в судовому засіданні. Крім того, до матеріалів справи було приєднано уточнений розрахунок заборгованості, наданий представником позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, оглянувши матеріали цивільних справ, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що з ОСОБА_2 вже була стягнута основна сума боргу, а також нараховані відсотки та пеня, що підтверджується рішеннями в рамках цивільних справ № 2/1519/3598/11 та № 1519/21048/12, а тому суд вирішив частково задовольнити вимоги позивача. Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення мотивовано частково, а тому в звязку з неповним зясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неповною відповідністю висновків суду обставинам справи, а також порушенням судом першої інстанції норм процесуального права частково погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 15 листопада 2007 року між ПАТ «БТА БАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №05/07-О, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 97 100 доларів США, а позичальник зобовязався повернути грошові кошти до 15 листопада 2015 року (т. 1, а.с. 5-6).

Оглянувши в судовому засідання матеріали витребуваних справ колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке. В звязку з тим, що ОСОБА_2 умови договору №05/07-О від 15.11.2007 року не виконувала ПАТ «БТА БАНК» звернулися до суду з відповідними позовними вимогами, за результатами розгляду яких рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.09.2011 року позовні вимоги ПАТ «БТА БАНК» були задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 за договором №05/07-О строкову заборгованість в розмірі 661835,90 грн, прострочену заборгованість в сумі 59546,28 грн, строкову та прострочену заборгованість за сплатою процентів в розмірі 6169,55 грн та 92570,22 грн відповідно (справа № 2/1519/3598/11) (т. 1, а.с. 93-94). Крім того, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2013 року, ухваленим після скасування за заявою ОСОБА_2 заочного рішення від 16.05.2013 року, були задоволені позовні вимоги ПАТ «БТА БАНК» та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №05/07-О від 15.11.2007 року в розмірі 773278,58 грн, яка складається з строкової заборгованості за сплатою процентів в розмірі 2514,44 грн, простроченої заборгованості за сплатою процентів в розмірі 302152,51 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в розмірі 13395 грн та пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в розмірі 455216,63 грн (справа 521/11616/13-ц) (т. 2, а.с. 65-67). Таким чином, заборгованість по тілу кредиту за договором №05/07-О від 15.11.2007 року на користь ПАТ «БТА БАНК» була стягнута.

03.04.2014 року за договором факторингу ПАТ «БТА БАНК» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Так, на виконання п.п. 2.3., 3.1. договору факторингу ПАТ «БТА БАНК» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 03 квітня 2014 року між сторонами договору складений акт прийому-передачі реєстру заборгованостей боржників. Відповідно до даних реєстру позивач набув право вимоги по кредитному договору №05/07-О укладеному між ПАТ «БТА БАНК» та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 24-28, 29-33).

Так, 11 березня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та просили суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 7 282 055,98 грн (заборгованість за кредитом 1 419 947,31; - за процентами 1 225 835, 87, та пеню за останній рік 4 636 272,80 грн).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; за ч.2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою.

Як зазначається в частині першій статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як вбачається з п. 1.2 кредитного договору №05/07-О від 15.11.2007 року процентна ставка за користування кредитом складає 14% річних (т. 1, а.с. 5).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, умови кредитного договору №05/07-О від 15.11.2007 року ОСОБА_2 належним чином не виконувалися, відтак, ПАТ «БТА БАНК» звернулися до суду за захистом своїх прав. Судом першої інстанції в рамках цивільних справ № 2/1519/3598/11 та № 1519/21048/12 були стягнені з ОСОБА_2 повністю тіло кредиту, проценти за користуванням кредиту (строкові та прострочені), а також пеня. Однак ОСОБА_2 судові рішення не виконувала. Тому, колегія суддів, відхиляючи доводи апелянта, звертає увагу на позицію Верховного суду України в справах 6-157цс16, 6-1203цс15 відповідно до якої, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. На вказане в своєму рішенні звертав увагу суд першої інстанції.

Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи», використовуючи передбачений діючим законодавством захист цивільних прав, звернулися до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів досліджуючи матеріали справи та доводи апелянта вважає за необхідне звернути увагу, що п. 1.3. визначено строк дії договору, а саме до 15.11.2015 року, а п. 10.5 кредитного договору №05/07-О від 15.11.2007 року передбачена позовна давність тривалістю у три роки до будь-яких вимог сторін, які випливають з договору. Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами в березні 2015 року, то відповідно стягненню підлягають проценти в межах трирічної позовної давності. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивачем як під час розгляду справи в суд першої інстанції, так і під час перегляду справи судом апеляційної інстанції неодноразово надавалися розрахунки заборгованості по спірному кредитному договору (т. 2, а.с. 11-20, 159, 202-211, 41-51). Однак, враховуючи обставини встановлені в рамках даної справи, в рамках витребуваних цивільних справ, в яких вирішувалося питання щодо стягнення заборгованості з позивача за спірним кредитним договором, пояснення позивача під час розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом вважає за необхідне взяти за основу саме детальний розрахунок заборгованості з кінцевою датою розрахунку 02.04.2014 року та стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитним договором в розмірі 332 422,63 грн. При цьому, враховуючи процесуальну позицію позивача в справі та зважаючи на те, що дія кредитного договору №05/07-О від 15.11.2007 року закінчилася лише 15.11.2015 року, що прямо передбачено договором, а позивач вимоги щодо цього періоду в рамках даної справи не заявляв, питання щодо стягнення заборгованості за період після 02.04.2014 року може бути вирішено в рамках іншого провадження (власне разом з вимогами щодо стягнення процентів до 15.11.2015 року).

Щодо нарахування пені колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним судом України в справі № 6-100цс14.

Враховуючи вище наведене та зменшення розміру суми процентів, які підлягають сплаті відповідачем на користь позивача колегія суддів, застосовуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦПК України, вважає за необхідне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 16 000 грн.

Відхиляючи доводи апелянта щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів, які підтверджують факт передачі прав вимоги за кредитним договором №05/07-О від 15.11.2007 року відповідно до договору факторингу укладеного між ПАТ «БТА БАНК» та ТОВ «Кредитні ініціативи» колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься копія вказаного договору факторингу від 03.04.2014 року (т. 1, а.с.24-28), належним чином завірений витяг з Реєстру (додаток № 1) до цього договору (т. 1, а.с. 29), копія самого реєстру заборгованостей боржників до договору факторингу (т. 1, а.с. 30, 223), Додаток 7 до договору факторингу «Перелік кредитних договорів та договорів забезпечення» (графа 22-23 дані щодо ОСОБА_2В.) (т. 1, а.с. 32-33), витребувані судом першої інстанції за заявою відповідача, акт приймання-передачі Реєстру заборгованостей боржників за договором факторингу від 03.04.2014 року та копія цього реєстру (т. 1, а.с. 238-242) з яких вбачається інформація щодо передання прав вимоги за кредитним договором №05/07-О від 15.11.2007 року. У тому разі, якщо в сторони відповідача виникають сумніви щодо правомірності укладення договору факторингу він має право звернутися до суду з відповідним позовом.

В звязку зі зміною обсягу стягнення та частковим задоволенням позовних вимог з врахуванням правил ст. 88 ЦПК України розмір судових витрат підлягає корегуванню пропорційно зменшенню проведеного судом стягнення.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, то колегія суддів на підставі п.1,3,4 ст.ст. 309 ЦПК України скасовує прийняте рішення суду першої інстанції та задовольняє позовні вимоги частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2016 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, рахунок №2001 в ПАТ «Альфа-Банк» МФО 300346) заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 348 422, 63 грн (триста сорок вісім тисяч чотириста двадцять дві гривні 63 коп), яка складається із:

- 332 422,63 грн (триста тридцять дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 63 коп) - заборгованість по відсотках;

- 16 000 грн (шістнадцять тисяч гривень) - заборгованість по пені.

В решті позову відмовити.

Судові витрати позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , рахунок №2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346) пропорційно задоволеним вимогам (в розмірі 175, 40 грн.) покласти на державу.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

17.10.2017 року м. Одеса