Пров. №2/766/3749/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17.05.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя - Гаврилов Д.В.,

секретар - Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 600 дол. США, що еквівалентно 15396 грн., процентів в сумі 106160,75 грн., 3% річних в сумі 1010 грн., інфляційних збитків в сумі 6921,47 грн. та пені в сумі 15192,49 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 02.12.2014 року позивачем передано відповідачу у борг грошову суму в розмірі 600 дол. США під 10% щомісячно на строк до 02.04.2015 року. В підтвердження отримання вказаної суми відповідач склала письмову розписку. Зобовязання щодо повернення суми позики відповідач не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість, яку позивач просить суд стягнути в судовому порядку.

Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву, згідно якої підтримала заявлені вимоги, просила суд їх задовольнити та розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що позивач 02.12.2014 року з відповідачем уклали договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу в позику кошти на загальну суму 600 дол. США, під 10% щомісячно, які позичальник зобов'язалася повернути до 02.04.2015 року, на підтвердження чого видала позивачу розписку.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідач не виконала свої зобовязання та не повернула позивачу позичені кошти, в звязку з чим сума боргу перед позивачем становить 600 дол. США, що на день ухвалення рішення за курсом НБУ (26,43 грн. за 1 дол. США) еквівалентно 15858 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Сторони погодили, що за користування грошовими коштами відповідач зобовязується сплачувати 10% щомісячно.

Оскільки позичальником не було виконано свого обовязку з повернення позики, то відсотки за користування позикою протягом 29 місяців (з грудня 2014 року по травень 2017 року) складають 1740 дол. США (10% від 600 дол. США * 29 місяців = 60 дол. США *29 місяців), що за офіційним курсом НБУ (26,43 грн. за 1 дол. США) на день ухвалення рішення відповідає 45988,2 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, суд встановив, що нарахування здійснено правомірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 1010 грн. підлягають задоволенню. При цьому, визначаючи розмір 3% річних, суд керувався положеннями ст. 11 ЦК України щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов'язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сумі, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки індекс інфляції - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних збитків в сумі 6921,47 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 15192,49 грн., суд дійшов висновку про відмову у задоволенні з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

У розписці від 02.12.2014 року сторонами не погоджено стягнення пені, у разі порушення відповідачем зобовязання, а будь-яких інших угод щодо порядку забезпечення виконання договору позики сторонами не укладалось. Тому підстави для стягнення пені відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 551,2 грн. Крім того, з відповідача в дохід держави слід стягнути 77,36 грн. судового збору, як різницю між сплаченим позивачем судовим збором і судовим збором, який необхідно сплатити пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.526, 530, 533, 536, 546, 547, 549, 625, 629, 1046, 1047, 1048,1049 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 215, 224 226, 295 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 62856,2 грн., яка складається з основного боргу в сумі 15858 грн., процентів за користування грошовими коштами в розмірі 45988,2 грн. та 3% річних в сумі 1010 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судові витрати,які складаються з судового збору в розмірі 551,2 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави 77,36 грн. судового збору.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3