У х в а л а

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року, клопотання про зупинення виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та процентів за користування ними,

в с т а н о в и л а :

Суди розглядали справу неодноразово.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області рішенням від 31 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: стягнув з відповідача 4 млн грн безпідставно набутих грошових коштів; у решті позовних вимог суд відмовив.

Апеляційний суд Кіровоградської області 13 жовтня 2016 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив; скасував арешт як захід забезпечення позову, накладений ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2014 року, на частину багатофункціонального комплексу.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 05 квітня 2017 року залишила без змін рішення апеляційної інстанції від 13 жовтня 2016 року.

25 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цієї норми матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року, в якій, на його думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 23 березня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 05 квітня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, дійшов висновку про те, що між сторонами існують договірні зобов'язання, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України. Крім того,суди встановили, що сторони уклали нотаріально посвідчений договір про розірвання попереднього договору від 05 березня 2010 року, за умовами якого грошові кошти було повернуто.

Разом з тим в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року, наданій заявником для порівняння, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, для стягнення безпідставно набутих грошових коштів. При цьому доказів наявності договірного характеру правовідносин між сторонами не надано.

Таким чином, порівняння наведених судових рішень не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року, на яку також посилається заявник, суд дійшов висновку, що в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. При цьому суд зазначив, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Порівняння наведених судових рішень не дає підстав вважати, що висновки, викладені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року, суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Отже, відсутні й правові підстави для зупинення виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2016 року.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та процентів за користування ними за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року відмовити.

Клопотання про зупинення виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2016 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко