У Х В А Л А

10 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 травня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року та рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 травня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 травня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року та рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права - статей 628, 629, 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року (справа № 6-82цс16), від 19 грудня 2012 року (справа № 6-144 цс12) та від 26 вересня 2012 року (справа № 6 -89цс12), в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, установивши, що банк повідомив ОСОБА_4 про зміну тарифного плану, що підтверджено також позивачем, та роз'яснив йому порядок відмови від нового тарифного плану в разі незгоди з його умовами, проте ОСОБА_4 не скористався своїм правом щодо відмови і продовжував здійснювати щомісячні платежі за кредитною лінією, на підставі оцінених доказів, наданих сторонами, виходячи з пункту 7.1 кредитного договору, укладеного сторонами 5 грудня 2013 року, яким передбачений порядок зміни умов договору, а також з огляду на положення статей 6, 526, 531, 627, 629 ЦК України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Натомість у наданих для порівняння постановах від 19 грудня 2012 року (справа № 6-144цс12) та від 26 вересня 2012 року (справа № 6-89цс12) Верховний Суд України вирішував питання про усунення розбіжностей щодо неоднакового застосування судами касаційних інстанцій положень статті 1056-1 ЦК України та дійшов висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року.

У наданій для порівняння постанові від 30 листопада 2016 року (справа № 6-82цс16) Верховний Суд України, з'ясувавши, що у справі, яка переглядалась судами попередніх інстанцій, не встановлено, чи повідомляв банк фізичну особу про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, дійшов висновку що, вирішуючи питання про правомірність зміни банком процентної ставки за користуванням кредитом, суд відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не врахував, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав вважати, що висновок, викладений у судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суперечить висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 травня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року та рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк