Справа №: 398/2316/16-ц
провадження №: 2/398/296/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"24" жовтня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Голосеніної Т.В.

з участю секретаря - Шаповал І.Ф.,

в присутності представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Мегабанк» про визнання кредитного договору недійсним, зобовязання зарахувати та прийняти кошти та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ "МЕГАБАНК" про визнання недійсним кредитного договору, зобовязати відповідача зарахувати в рахунок погашення кредиту позивачем сплачені грошові кошти в сумі 57695,10 грн., прийняти у позивача суму в розмірі 57695,10 грн. та стягнути моральну шкоду в сумі 50000 грн. Позов мотивує тим, що 03 березня 2007 року між ним та ВАТ "Мегабанк" укладено кредитний договір №40-04ПВ/2007. Згідно умов даного договору ВАТ "Мегабанк" зобовязалось надати йому грошові кошти (кредит) на придбання автомобіля у розмірі 21 160,00 доларів США на строк з 03 березня 2007 року по 02 березня 2014 року зі сплатою 11,5% річних. Погашення основного боргу по кредиту та сплату відсотків повинно здійснюватись у валюті кредиту, тобто доларах США. В подальшому відкрите акціонерне товариство "Мегабанк" перейменовано у публічне акціонерне товариство "Мегабанк". Кредитний договір №40-04ПВ/2007 від 03.03.2007 року був розірваний заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 27.03.2009 року, з нього стягнуто на користь відповідача заборгованість в сумі 18 144 долара 73 центи, але він дізнався, що на момент укладення, зазначений договір був недійсним, у звязку з відсутністю у сторін договору на момент його укладення індивідуальної та генеральної ліцензії Національного банку України, яка передбачена пп. «в» та "г" ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", і яка б дозволяла використовувати відповідачем іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобовязань за кредитним договором. Також був відсутній письмовий дозвіл дружини позивача та його не повідомили про валютні ризики. ОСОБА_4, яка займала посаду директора Кіровоградського центрального регіонального відділення ВАТ «Мегабанк», не мала права підписувати кредитний договір. Стверджує, що незаконним діями відповідача, необхідністю звертатись до суду за захистом порушених прав йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 50000 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, зазначивши, що на момент укладення спірного кредитного договору відповідач не мали індивідуальної ліцензії, виданої НБУ на використання іноземної валюти при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту. Надані до суду відповідачем ксерокопії банківської ліцензії, дозволу та додатку до нього не дозволяють ПАТ "МЕГАБАНК" використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні спірного кредитного договору. Сторонами в договорі погоджено, що сплатою кредиту (виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором) вважається внесення готівки позичальником в касу банку, і саме з цього моменту позичальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобовязання перед банком, використовуючи при цьому готівкову іноземну валюту як засіб платежу. Правила використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджені постановою Правління НБУ № 200 від 30.05.2007 року, встановлюють порядок та умови використання готівкової іноземної валюти резидентами і нерезидентами в Україні. Зазначені Правила не надають права використовувати готівкову іноземну валюту при здійсненні платежів за спірним кредитним договором та внесенні плати за користування кредитом на користь ПАТ "МЕГАБАНК" шляхом внесення доларів США в касу ПАТ "МЕГАБАНК", а оспорюваний кредитний договір відповідно до ст.ст. 203, 215, 227 ЦК України є недійсним. Також зазначила, що позивачу не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту, суму нарахованих процентів, комісій, не зазначено умови взаєморозрахунків, не обумовлено умови придбання валюти, тощо.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, зазначивши, що ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні, і як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірного договору ОСОБА_3 були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили його прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах, укладаючи такий договір, сторона зясовує, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент утримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватися на вимогу однієї із сторін. Посилання позивача про відсутність згоди дружини позивача спростовується тим, що ОСОБА_5 не заперечувала проти того, що автомобіль, який придбаний її чоловіком був переданий у заставу ПАТ «Мегабанк». Зміни до Закону України «Про захист прав споживачів» були внесені після укладення кредитного договору та у ОСОБА_4 були повноваження щодо підписання кредитних договорів, що підтверджується чинною на той час довіреністю №13-7781 від 12.09.2006 року. Вважає, що позивачем не надано жодного підтвердження про заподіяння йому моральної шкоди.

Заслухавши пояснення представників сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що 03 березня 2007 року між ним та ВАТ "Мегабанк" укладено кредитний договір №40-04ПВ/2007. Згідно умов даного договору ВАТ "Мегабанк" зобовязалось надати йому грошові кошти (кредит) на придбання автомобіля у розмірі 21 160,00 доларів США на строк з 03 березня 2007 року по 02 березня 2014 року зі сплатою 11,5% річних. Погашення основного боргу по кредиту та сплату відсотків повинно здійснюватись у валюті кредиту, тобто доларах США. В подальшому відкрите акціонерне товариство "Мегабанк" перейменовано у публічне акціонерне товариство "МЕГАБАНК".

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 року №2-214/2009 кредитний договір №40-04ПВ/2007 від 03 березня 2007 року укладений між ОСОБА_3 та ВАТ "Мегабанк" розірвано та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Мегабанк» заборгованість у сумі 18 144 долара США 73 цента та судові витрати у розмірі 1070 грн. 26 коп.

Спірний кредитний договір укладений в письмовій формі за ініціативою ОСОБА_3, який був ознайомлений з умовами договору, наявними формами і програмами кредитування і відмінностями між ними і самостійно обрав кредит в доларах США. При укладенні спірного договору, банк діяв згідно з вимогами чинного законодавства та на підставі відповідної банківської ліцензії №163 від 29 грудня 2001 року і дозволу Національного банку України на здійснення валютних операцій №163-3 від 04.07.2002 року.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, предметом кредитного договору виступають грошові кошти, якими за визначенням ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є гроші в національній та іноземній валюті.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти. Вказана норма не містить застережень про те, що засобом платежу по зобовязаннях із договорів позики має виступати лише національна валюта України.

Ч.3 ст. 533 ЦК України передбачає використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків за зобовязаннями у випадках, порядку і на умовах, встановлених законом.

Умови і права банків на здійснення операцій з іноземною валютою на території України визначені Законом України «Про банки і банківську діяльність», Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Законом України «Про Національний банк України».

Ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлює, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій.

Відповідно до п. «в» ч. 4 цієї ст. 5 Декрету видача індивідуальних ліцензій, передбачається у випадках, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак питання про визначення термінів і сум кредитів законодавчо не вирішено.

В звязку з цим, Національним банком України прийнято Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій від 17 липня 2001 року.

Відповідно до п 5.3. цього Положення, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на їх здійснення. Таким дозволом ПАТ «Мегабанк» на момент укладення кредитного договору володів і тому твердження позивача про відсутність у банку дозволу на вчинення валютних операцій, є безпідставними.

Законодавством не передбачається отримання фізичною особою окремої ліцензії на проведення розрахунків у іноземній валюті за договором кредиту.

Посилання позивача про відсутність згоди дружини позивача спростовується тим, що ОСОБА_5 не заперечувала проти того, що автомобіль, який придбаний її чоловіком був переданий у заставу ПАТ «Мегабанк», що підтверджується копією письмової заяви.

Посилання позивача щодо підписання договору не уповноваженою особою спростовується тим, що у ОСОБА_4, яка займала посаду директора Кіровоградського центрального регіонального відділення ВАТ «Мегабанк», були повноваження щодо підписання кредитних договорів, що підтверджується чинною на той час довіреністю №13-7781 від 12.09.2006 року.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; в договорі передбачено повну інформацію щодо реальної процентної ставки, тощо, договір підписаний позивачем, у ньому міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-1341цс15та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Отже, відсутні правові підстави для визнання недійсними договору споживчого кредиту, а тому у задоволенні позову в частині визнання кредитного договору недійсним слід відмовити.

Оскільки інші вимоги є похідними від цієї вимоги, слід відмовити у їх задоволенні також.

Керуючись статтями 10,11,60,61,88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Мегабанк» про визнання кредитного договору недійсним, зобовязання зарахувати та прийняти кошти та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя