ухвала

іменем україни

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Командитного товариства «Желєв С.С. і Компанія Мелітопольського елеватора», третя особа - Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне», про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, свої вимоги мотивуючи тим, що за результатами проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, а саме: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг, він став переможцем електронних торгів та придбав у власність вказане майно. За придбане майно ним були внесені кошти в розмірі 554 502 грн.

У грудні 2014 року позивач прибув за місцем зберігання цього майна, а саме до Командитного товариства «Желєв С.С. і компанія «Мелітопольського елеватора» та мав намір забрати придбане майно, однак йому було відмовлено мотивуючи тим, що придбане ним майно він зможе забрати лише після сплати послуг за його зберігання, а тому ним в касу підприємства були внесені кошти за зберігання майна в сумі 78 804,62 грн.

Враховуючи те, що позивачем будь-які договори із зберігання придбаного майна до придбання майна з електронних торгів не укладались, вважає що відповідачем вказані кошти були набуті без достатньої правової підстави.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті кошти в розмірі 78 804,62 грн та судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій здійснивши системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої ст. 11, частини першої ст. 177, частини першої ст. 202, частин першої, другої ст. 205, частини першої ст. 207, частини першої ст. 1212 ЦК України, виходили з того, що чинний договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Оскільки між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» та Командитним товариством «ЖелєвС.С. і Компанія «Мелітопольського елеватора» 10 липня 2014 року був укладений договір про надання послуг по зберіганню зернових культур № 54-07-14, кошти були отримані у виконання даного договору, та вказана правова підстава в установленому порядку не скасована, не визнана недійсною, не змінена, не припинена, а тому відсутні підстави для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не укладав договору зберігання та не сплачував коштів на його виконання, а лише вніс кошти для отримання придбаного майна не спростовують висновків судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

Як установлено судами попередніх інстанцій, на виконанні у відділі державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області перебувало зведене виконавче провадження № 3774994 про стягнення з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» на користь УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі, ТДАТУ, ОСОБА_6 суми боргу в розмірі 449 416 грн 29 коп.

У ході проведення виконавчих дій 14 липня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1, в Командитному товаристві «Желєв С.С. і Компанія «Мелітопольського елеватора» було складено акт опису та арешту майна, згідно з яким було описано і накладено арешт на майно боржника - Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне», а саме: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг.

Описане та арештоване майно передано на зберігання керуючому санацією Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» ОСОБА_7

19 грудня 2014 року за результатами проведення електронних торгів, позивач став переможцем електронних торгів та придбав майно: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг, про що головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області складені відповідні акти.

За придбане майно позивачем була внесена загальна сума в розмірі 554 502 грн.

22 грудня 2014 року постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області було знято арешт з майна, а саме: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг.

ОСОБА_4 звернувся до Командитного товариства «ЖелєвС.С. і Компанія «Мелітопольського елеватора», де зберігалося придбане ним вищевказане майно з вимогою про його отримання, однак йому було відмовлено, оскільки у підприємства-боржника наявна заборгованість за зберігання майна, після чого в касу відповідача ним була здійснена оплата в розмірі 78 804 грн 62 коп., на підтвердження чого ним надані квитанції до прибуткового касового ордеру №№ 46, 58 від 22-26 грудня, 29 грудня, 30 грудня 2014 року, 12 січня, 13 січня 2015 року.

Вважаючи, що сплачені ним кошти відповідач отримав без достатньої правової підстави, позивач звертався до Командитного товариства «Желєв С.С. і Компанія «Мелітопольського елеватора» з письмовою вимогою від 28 квітня 2015 року про повернення сплачених ним коштів в розмірі 78 579 грн 62 коп.

Проте, згідно з листом від 26 травня 2015 року вих. № 200 директор Командитного товариства «Желєв С.С. і Компанія «Мелітопольського елеватора» відмовив позивачу в поверненні отриманих коштів, зазначивши, що оплата послуг за зберігання в зазначеній сумі була здійснена безпосередньо Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» згідно договору схову, укладеному ліквідатором Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» з відповідачем.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак