АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Унівесал Банк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення відсотків за кредитним договором, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и л а:

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» в позові до ОСОБА_4 про стягнення відсотків за кредитним договором, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, - відмовлено (а.с.196-197).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Універсал Банк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.203-205).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Унверсал Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №072-2008-2268, відповідно до якого кредитор надав позичальнику на умовах договору грошові кошти в сумі 42500,00 доларів США, а позичальник зобовязався належним чином використовувати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,45% в порядку, на умовах та в строки, визначені в договорі до 01.07.2038 року, а у разі користування грошовими коштами понад встановленого строку - зі сплатою процентної ставки у розмірі 40,35% річних.

Додатковими угодами до Кредитного Договору №072-2008-2268 від 03.07.2008 року, від 01.06.2010 року та від 14.06.2010 року було змінено відсоткові ставки за користування кредитними коштами.

Через невиконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором №072-2008-2268 від 03.07.2008 року, позивач звернувся до суду та рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.12.2014 року № 765/11998/14-ц на користь ПАТ «Універсал Банк» з ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за кредитним договором №072-2008-2268 від 03.07.2008 року у сумі 383062,29 грн. разом із судовими витратами на суму 3775,80 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції застосувавши правову позицію яка викладена у постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі №6-2759цс15 від 20.01.2016 року та по справі №6-771цс15 від 27.01.2016 року, виходив із безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися в повному обсязі з висновками суду першої інстанції.

За змістом ст.. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно зі ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною п.1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України регулює зобовязальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» визначає індекс інфляції (індекс споживчих цін) як показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, яке купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України-гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривні ( правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15).

Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобовязання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Як установлено судом, між сторонами ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір в іноземній валюті (долар США).

За таких обставин, оскільки між сторонами було укладено кредитний договір в іноземній валюті, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні, та правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог Банку про стягнення донараховних відсотків колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Предявивши у 2014 році позов про стягнення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_5 заявив до ОСОБА_4 вимоги про дострокове стягнення усієї суми кредиту, тим самим змінивши строк виконання кредитного зобовязання з 2038 року на 2014 рік.

Оскільки строк виконання основного зобовязання на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України було змінено, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності.

Після зміни строку виконання зобовязання до 2014 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

З огляду на цю обставину, передбачені графіком строки сплати щомісячних платежів, включаючи проценти за користування кредитом, втратили чинність унаслідок встановлення нового строку виконання зобовязання. Тому правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період після закінчення зміненого кредитором строку повного виконання договору, відсутні.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не підлягають стягненню 3% річних на підставі наступного.

Звертаючись із позовом, ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 5635 грн. 74 коп. відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно із ч. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи, зокрема укладеного кредитного договору, вбачається, що сторонами не було передбачено розмір відсотків за порушення грошового зобовязання, як міру відповідальності.

Так, п.1.1 договору сторонами погоджено відсоткову ставку 13,45 річних за користування грошима на період дії договору, а п. 1.1.1 передбачено нарахування збільшеної процентної ставки у розмірі 40,35 % річних за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення).

Розмір відсотків визначений і погоджений між сторонами договору як відсоток за користування кредитними коштами, а не тими 3% річних в розумінні ч.2 ст.625 ЦК.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Згідно зі ст.. 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому під час вирішення спорів про стягнення процентів річних, суд має визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредит, банківський вклад, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобовязання (ст. 625 ЦК).

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х3%/365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Саме за вказаною формулою позивачем проведено нарахування 3% річних, починаючи з 18.12.2014 року по 15.06.2015 року, що відповідно становить 179 днів, як і визначив сам позивач (а.с.46). В звязку з цим сума 3% річних за порушення грошового зобовязання становить 5635, 74 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, як боржника, на користь позивача.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору не в повній мірі врахував всі обставини справи і зокрема, зазначені вище норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303. 307. 309. 314. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 10 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині відмови в задоволенні позову про стягнення 3% річних за невиконання зобовязань за кредитним договором скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 5635 грн. 74 коп. - 3% річних за невиконання зобовязань за кредитним договором № 072-2008-2268 від 03 липня 2008 року за період з 18.12.2014 року по 15.06.2015 року та 487 грн. 20 коп. судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді :