У х в а л а

іменем україни

19 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Іваненко Ю.Г.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, та за позовом ОСОБА_5 до Житомирської міської ради, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку на прийняття спадщини та визнання права власності на будинок в порядку спадкування, за касаційною скаргоюОСОБА_5 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати за нею за набувальною давністю право власності на земельну ділянку площею по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначила, що у 1994 році набула в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку за цією адресою, який на даний час знесений. Весь час з 1994 року користувалась спірною земельною ділянкою.

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив встановити факт прийняття його матір'ю - ОСОБА_6 спадщини після смерті її матері - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, продовжити йому строк для прийняття спадщини після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що на день смерті ОСОБА_7 з нею в будинку була зареєстрована ОСОБА_6, яка фактично прийняла спадщину.

Протягом шести місяців після смерті матері він не зміг прийняти спадщину, оскільки перебував у місцях позбавлення волі, зазначена причина є поважною.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року у задоволені первісного та зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволені зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги, в решті рішення залишити без змін, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволені зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із необґрунтованості та безпідставності позовних вимог.

Позивачем за зустрічним позовом не було надано суду належних та допустимих доказів тому, що ним пропущено строк прийняття спадщини з поважної причини.

Факт перебування у місцях позбавлення волі сам по собі є поважною причиною, разом з тим, ОСОБА_5 не звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини у період - після звільнення з місць позбавлення волі і до нового терміну ув'язнення. Як і не зробив цього після відбуття другого покарання.

Законодавець не ставить питання про продовження строку у залежність від тривалості часу, який минув з дня відкриття спадщини, а пов'язує його виключно з поважністю причин пропуску.

Оскільки суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_5 у продовженні строку прийняття спадщини після смерті матері, юридичний факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_7 не має для нього жодного юридичного значення, і вимога про встановлення такого факту, а також похідна вимога про визнання права власності на спадкове майно, не підлягають задоволенню.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, і апеляційний суд погодився з такою позицією.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко
Ю.Г. Іваненко
О.В. Ступак