Справа № 450/248/17 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/5559/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Бойко С.М.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника за дорученням ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Щирецька селишна рада Пустомитівського району Львівської області про встановлення фактів постійного проживання із спадкодавцем та належності правовстановлюючих документів,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2017 року заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Щирецька селищна рада Пустомитівського району Львівської області про встановлення фактів постійного проживання із спадкодавцем та належності правовстановлюючих документів залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що право на спадщину може набуватися в майбутньому, а відтак прирівняв право на спадкування до права на спадщину, надавши цій правовій категорії поняття певного юридичного складу, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти (ст.328 ЦПК України), що є взаємовиключними юридичними категоріями, при цьому зазначивши, що від встановлення фактів, про які вказано у зазначеній заяві залежить виникнення права на спадщину при розгляді вказаної справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, у звязку з чим суд першої інстанції помилково застосував положення ч. 6 ст. 235 ЦПК України та ухвалив незаконне рішення, яким залишив заяву без розгляду та розяснив права заінтересованих осіб про можливість в подальшому подати позов на загальних підставах.

Також зазначає, що інших спадкоємців, крім ОСОБА_2, яка є єдиною дочкою померлої ОСОБА_4, у заявниці немає, вказане підтверджується тим, що більше ніхто не звертався до нотаріальної контори чи Щирецької селищної ради із заявою про прийняття спадщини за законом чи отримання інших доказів на підтвердження родинних звязків померлою ОСОБА_4

Просить ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 з померлою ОСОБА_4 з вересня 2005 року по день її смерті 04 квітня 2006 року;

- встановити факт належності Мигаль І І сертифікату на право на земельну частку (пай) земельної ділянки, яка перебуває у колективній власності КАТП «Щирецьке», розміром 1, 77 в умовних кадастрових гектарах.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області з заявою, в якій просила встановити факти постійного проживання із спадкодавцем та належності правовстановлюючих документів. Заявником заявлено такі вимоги: встановити факт спільного проживання заявника з померлою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, з вересня місяця 2005 року по день її смерті - 04.04.2006 року; встановити факт належності ОСОБА_4 Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії - PH № 576907, виданого 04 серпня 2008 року Пустомитівського районною державною адміністрацією Львівської області на підставі рішення від 23.05.1997р. № 262 на земельну частку (пай) земельної ділянки, яка перебуває у колективній власності КАТП «Щирецьке», розміром 1, 77 в умовних кадастрових гектарах.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення заяви ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку має місце спір про право, а відтак справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

З таким висновком суду не можна погодитись із наступних підстав.

Частиною 1 ст. 234 ЦПК України передбачено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» міститься роз'яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право (п.п. 1 і 3).

Частиною 1 статті 256 ЦПК України передбачений перелік фактів, що мають юридичне значення, які встановлюються судом.

В свою чергу, згідно із ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Також, відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобовязаний провести підготовчі дії, передбачені ст. 143 ЦПК, зокрема, зясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодекс

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦК України. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування одержують особи, визначені у ст.. 1261-1265 ЦК України .

Як убачається з матеріалів справи, мати заявниці ОСОБА_4 померла 04.04.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.39)

Згідно довідки Щирецької селищної ради від 18 жовтня 206 року №245 ОСОБА_4 на день смерті 04 квітня 2006 року була зареєстрована разом з чоловіком ОСОБА_5Г, який помер 02 травня 2008 року. Крім цього із вказаної довідки встановлено, що померлі ОСОБА_4 належала земельна ділянка, розміром 1, 77 в умовних кадастрових гектарах, розташована на території Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №576907, виданого 04 серпня 2008 року Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області на підставі рішення від 23 травня 1997 р. за №262 (а.с.12).

ОСОБА_2 є єдиною донькою померлої ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2, серії 1-АВ №489362, виданим Никонковичівською сільською радою депутатів трудящих Виконавчого комітету Пустомитівського району Львівської області від 05 травня 1969 р. ( а.с.4)

Будь яких доказів існування інших крім неї спадкоємців у заявниці немає, оскільки ніхто крім неї не звертався до нотаріальної контори чи Щирецької селищної ради з заявою про прийняття спадщин за законом чи отримання інших доказів на підтвердження родинних звязків з померлою ОСОБА_4

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення заяви ОСОБА_4 без розгляду на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України.

Згідно п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Із врахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2017 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанціїяк така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника за дорученням ОСОБА_2 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_7