АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/4252/17 Головуючий у 1-ій інстанції - Шум Л.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9488/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів cудової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Музичко С.Г.,

Суддів - Немировської О.В., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі Ѕ частина від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та на утримання дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі Ѕ частини від всіх видів його доходів щомісячно до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_4 повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 березня 2017 року.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду змінити, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та на утримання дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів щомісячно до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_4 повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 березня 2017 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розмір аліментів, визначений судом поставить його в скрутне матеріальне становище. Зазначає, що позивач проживає у квартирі, яку вони раніше займали, натомість апелянт винаймає житло та сплачує за нього орендну плату та комунальні послуги. Крім того, він витрачає кошти на лікування, оскільки має хронічну хворобу шлунку та кішківника та також має кредитне зобов'язання, яке виникло в зв'язку з покупкою побутової техніки під час шлюбу та спільного проживання.

На його думку, аліменти у розмірі 1/3 частина від його заробітку будуть достатнім розміром грошових коштів на утримання спільних з позивачем дітей.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та її представником позовні вимоги доведені та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10, 11), у зареєстрованому шлюбі перебувають з 02.08.1997 року (а.с.9).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, як батько, зобов'язаний матеріально утримувати своїх дітей, що передбачено ст. 180 СК України і визнається відповідачем.

Неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з матір'ю, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2, інших дітей не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до довідки фінансово-економічного управління Служби безпеки України відповідач працює військовослужбовцем Служби безпеки України та отримав грошове забезпечення з березня 2017 року по серпень 2017 року у розмірі 95 685,70 грн. (в тому числі нарахована та виплачена одноразова винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції в сумі 22 236,04 грн.), за березень 2017 року заробітна плата відповідача складає 12 241,61 грн., за квітень 2017 року - 34 477,65 грн., за травень 2017 року - 12 241,61 грн., за червень 2017 року - 11 935,34 грн., за липень 2017 року - 12 187,24 грн. (а.с. 68).

Отже, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що в середньому відповідач отримує щомісяця заробітну плату в розмірі 15 520 грн.

Відповідно до договору оренди нерухомого майна № 000229 від 16.03.2017 року ОСОБА_2 винаймає квартиру за плату, яка становить 4 000,00 грн. щомісячно, а також здійснює оплату комунальних послуг (а.с. 28).

Враховуючи право дитини на достатній рівень життя, а також фінансову можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини від своїх доходів, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що 1/3 частина від доходу відповідача буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку спільних з позивачем дітей. Разом з тим, відповідач не підтвердив те, що надає регулярну матеріальну допомогу на утримання дітей.

Так, відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Як зазначено сторонами у судовому засіданні по Ѕ частини спільної квартири належить позивачу та відповідачу, тому доводи апелянта на ту обставину, що він залишив квартиру ОСОБА_3 для проживання є необгрунтовані.

Доказів того, що відповідач має кредитне зобов'язання, яке виникло в зв'язку з придбанням побутової техніки для спільних потреб з позивачем матеріали справи не містять. Надана відповідачем квитанція від 16.03.2017 року про сплату чергового платежу в рахунок погашення кредиту (а.с.32) не є належним доказом того, що відповідач має кредитне зобов'язання, яке виникло в зв'язку з придбанням побутової техніки для спільних потреб з ОСОБА_3

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо витрат на лікування хронічної хвороби відповідача, оскільки апелянтом не надано до суду доказів, що підтверджують наявність таких витрат.

Доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням вимог закону.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді