АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Скакун К.В.,

за участю представників апелянта ОСОБА_1 та позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_4, про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з вищевказаним позовом до суду та посилалося на те, що між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 6 вересня 2007 року №0907, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відкрив ОСОБА_3 картковий рахунок НОМЕР_1, випустив та надав держателю платіжну картку, відкрив кредитну лінію у розмірі 30000 грн.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_3 зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з ОСОБА_3 кредит в сумі 16433 грн. 11 коп. та проценти за користування кредитом в сумі 3355 грн. 13 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2 листопада 2015 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі як правонаступника.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 009-25899-060907 від 06.09.2007

Справа №726/2210/16 Провадження №22-ц/794/720/17 Категорія 50

Головуючий у 1-й інстанції Мілінчук С.В. Доповідач Лисак І.Н.

року на загальну суму 19788 грн. 24 коп., яка складається з: тіла кредиту 11641,91 грн.; простроченого тіла кредиту 4791,20 грн.; заборгованості по відсоткам 3355,13 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_4 подала на нього апеляційну скаргу, в якій через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга частково обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, про те не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Про те, таким вимогам рішення суду не відповідає.

Так, ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції було скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року вищевказану ухвалу скасовано та справу передано на новий апеляційний розгляд.

При цьому, скасовуючи ухвалу про закриття провадження у цій справі суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не врахував, що місцевим судом залучено правонаступника боржника, яка дала пояснення по суті позову, а при вирішенні позовних вимог місцевий суд керувався нормами спадкового права, а не нормами договірного права, а відтак, підстав для закриття провадження у справі суд апеляційної інстанції не мав.

З таких обставин, за позицією суду касаційної інстанції при відсутності підстав закриття провадження апеляційному суду слід розглянути апеляційну скаргу відповідно до її обґрунтування в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Підстави виникнення договірних зобов'язань між позивачем та спадкодавцем, умови кредитного договору, розрахунок невиконаних зобов'язань та наслідки, а також коло спадкоємців, які прийняли спадщину, сторонами визнається та не спростовується.

Колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що предметом апеляційного перегляду згідно обґрунтувань апеляційної скарги є перевірка законності рішення суду першої інстанції щодо набуття ОСОБА_4 обов'язку виконання зобов'язань спадкодавця та його межі.

Так, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Ст. 1236 ЦК України передбачено, що якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, який він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних прав.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст. 1281, 1282 ЦК України кредитор може заявити вимоги до спадкоємців.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Таким чином, закон розмежовує право на вимогу до спадкоємців (позасудову) від права на судовий захист у разі відмови від її виконання з боку спадкоємців, що відрізняє вимогу кредитора від пред'явлення до спадкоємців позову.

Разом з тим, положення зазначеної норми на судовий захист застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Аналогічна правова позиція в Постанові Верховного суду України від 8 квітня 2015 року №6-33цс15.

У справі, яка переглядається, вбачається, що кредитор після того, як дізнавшись із відомостей (а.с.24) про смерть боржника та до моменту ухвалення судом першої інстанції рішення не пред'являв вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину, отже не дотримався встановленого законом порядку захисту прав кредитора. Крім того, позивач на дотримання вимог диспозитивності цивільного процесу не змінював підстав позовних вимог з договірних на спадкові, що в сукупності через відсутність доказів порушення права унеможливлює його захист, отже є наслідком відмови у задоволені позовних вимог в порядку ст.1281 ЦК України.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2015 року підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат (а.с.91).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 правонаступником якого є ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 535,92 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржане в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді : В.Ф. Міцней

А.І. Владичан