РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2017 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Островської Н.І.,

за участю: секретаря Бутрик Ю.С.,

позивач: представники за довіреністю: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач: представник за довіреністю: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «ОСОБА_5Д.» про розірвання договору оренди землі,-

встановив:

Рішенням Шевченківсько районного суду Харківської області від 03 веренся 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

13.12.2016 року справа надійшла до Шевченківського районного суду Харківської області.

В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

В обґрунтування позову зазначив, що після смерті ОСОБА_6, батька позивача, який помер 20 березня 2014 року, позивач оформив спадщину та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 листопада 2014 року став власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,9344 га, що розташована на території Нижньобурлуцької сільської ради Шевченківського району Харківської області та належала батькові на підставі державного акту на право власності на землю .

Після оформлення спадкових прав на земельну ділянку позивачу стало відомо, що вищезазначена земельна ділянка знаходиться в оренді у приватного підприємства «ОСОБА_5Д.» Шевченківського району Харківської області на підставі договору оренди землі від 04 квітня 2005 року, укладеного батьком, строком на 30 років, який зареєстрований у Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України». Позивач бажає самостійно обробляти належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, у зв"язку з чим він 18 квітня 2015 року направив письмову заяву до ПП «ОСОБА_5Д.», в якій просив розірвати договір оренди землі.. Вказана заява була направлена рекомендованим листом, який адресат відмовився одержувати.

Позивач вважає, що оскільки договором оренди передбачено, що у разі зміни власника земельної ділянки договір підлягає розірванню, він як новий власник, звернувся до суду з даним позовом.

Окрім того, позивач заперечує щодо зміни умов укладеного договору, як альтернативної умови при переході права власності на орендовану земельну ділянку згідно п. 36 договору, оскільки його волевиявленням , як власника вищевказаної земельної ділянки, є вимога про розірвання договору.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, та пояснив, що згідно з роз'ясненням Державного комітету України по земельних ресурсах смерть фізичної особи наймодавця не є підставою для припинення договору оренди земельної ділянки, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обов'язки за договором оренди, якщо інше прямо не передбачено в самому договорі. У разі смерті фізичної особи - наймодавця підприємство має право продовжувати користуватися орендованою земельною ділянкою, оскільки дія договору оренди землі (якщо в ньому не зазначено інше) у зв'язку зі смертю фізичної особи - орендодавця не припиняється. Вважає, що сам по собі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, що передбачено ст.32 Закону України «Про оренду землі»..

Підприємство продовжує виконувати умови договору оренди в повному обсязі, будь яких претензій з боку як орендодавця, так і спадкоємця, щодо виконання умов договору оренди не надходило, тому позовні вимоги ОСОБА_4 безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, визнає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 4 квітня 2005 року між ПП «ОСОБА_5Д.» та ОСОБА_6 укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого останній передав в оренду, належну йому на праві власності земельну ділянку загальною площею 6,93 га строком на 30 років, що зареєстрований 27 грудня 2006 року в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 35.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 3 цього Закону об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян юридичних осіб, комунальної або державної власності.

Договір оренди землі, згідно зі ст. 13 Законом України «Про оренду землі», - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповіднго до умов договору та вимог земельного законодавства.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку своєму синові ОСОБА_4.

20 березня 2014 року ОСОБА_6 помер.

Згідно свідоцтву про право на спадщину за заповітом від 28 листопада 2014 року, ОСОБА_4 успадкував вищезазначену земельну ділянку.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до даних правовідносин, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Пунктом 36 спірного договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендодавця, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначав, що звертався до відповідача з письмовою заявою про розірвання договору оренди землі на підставі п. 36 договору, яким передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору.

З огляду на волевиявлення позивач, як власник даної земельної ділянки, не бажає змінити договір, як альтернативну умову, передбачену п. 36 укладеного договору, а бажає його розірвати, що відповідає тому ж пункту договора.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на викладене вище, з"ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, а також враховуючи, що умовами договору від 04.04.2005 року передбачено розірвання у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи /п. 36 договору оренди/, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене суд вважає, що зазначені позивачем підстави для розірвання договору оренди охоплюються умовами договору та відповідають діючому законодавству.

Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 651, 638 ,1218 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про оренду землі», суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати договір оренди землі, укладений 4 квітня 2005 року між ОСОБА_6 та приватним підприємством «Колос-ВД», який зареєстрований 27 грудня 2006 року Шевченківським районним відділом Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» при Держкомземі за № 35.

Стягнути з приватного підприємства «Колос-ВД» на користь ОСОБА_4 сплачений судовій збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

ОСОБА_7