Справа №591/7102/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1033/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

15 червня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Бойка В. Б. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2017 року про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2017 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на автомобіль TOYOTA Rav 4, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, право власності на який зареєстровано 14 червня 2008 року за ОСОБА_3, а також на автомобіль Volkswagen Touareg, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_4, право власності на який зареєстровано 24 лютого 2016 року за ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати.

При цьому, зазначає, що суд не прийняв до уваги, що наклавши арешт на майно, яке лише частково належить відповідачу, не врахував, що автомобілі також належать і позивачу. В ухвалі відсутнє обґрунтування співмірності застосування такого виду забезпечення як арешт.

Крім того, судом не враховано, що вона є фізичною особою-підприємцем, здійснює свою діяльність у м. Суми, на даний час проживає в Києві, їй необхідно постійно приїздити з м. Києва до м. Суми для здійснення підприємницької діяльності, а арешт транспортного засобу завдасть їй збитків, оскільки неможливість користування автомобілями спричинить ряд проблем, вирішення яких буде потребувати додаткових зусиль та коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, вивчивши виділені матеріали, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

10 травня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою, в якій просив в порядку забезпечення позову накласти арешт на транспортні засоби: TOYOTA Rav 4, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, право власності на який зареєстровано 14 червня 2008 року за ОСОБА_3, а також на автомобіль Volkswagen Touareg, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_4, право власності на який зареєстровано 24 лютого 2016 року за ОСОБА_3

Заяву мотивував тим, що в провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до нього про поділ майна подружжя, серед якого автомобілі НОМЕР_5 та Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_3.

Йому стало відомо, що позивачем здійснюються дії по відчуженню спірних автомобілів третім особам, підшукуються особи, на імя яких можна здійснити перереєстрацію права власності на транспортні засоби з метою неможливості в подальшому здійснити їх розподіл в порядку поділу майна подружжя.

Вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку спрямоване в забезпечення прав на виділення йому у власність частини спільного майна.

Задовольняючи заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобілі, суддя виходила з наявності підстав, передбачених ст. 151 ЦПК України, для вжиття заходів забезпечення позову.

Проте, такий висновок судді є помилковим.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття їх може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів вбачається, що у провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя (а.с. 41).

Відповідно до копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, спірні автомобілі TOYOTA Rav 4, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 та автомобіль Volkswagen Touareg, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_4 зареєстровані відповідно 14 червня 2008 року та 24 лютого 2016 року за ОСОБА_3 (а.с. 36).

З пояснень апелянта вбачається, що вона є фізичною особою-підприємцем, свою підприємницьку діяльність здійснює в м. Суми, на даний час проживає в м. Київ, а тому автомобілі необхідні їй для здійснення підприємницької діяльності для зручності та зменшення витрат часу, який необхідно витрачати для проїзду з одного міста до іншого.

Конституцію (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2 ,4, 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. В той же час, забезпечення цього позову саме шляхом накладення арешту на транспортні засоби позбавляє власника права на безперешкодне користування своїм майном.

Проте, п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачений і такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку судом може бути застосований інший вид забезпечення позову, ніж просив відповідач, зокрема заборона позивачу вчиняти дії по відчуженню автомобілів. Такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами і не перешкоджатиме сторонам користуватися своїм майном.

Таким чином, не перевіривши обставини справи, не надавши належну оцінку зібраним доказам та не обґрунтувавши висновки щодо задоволення заяви, суддя суду першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За таких обставин, необхідно змінити ухвалу суду першої інстанції та забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти дії по відчуженню у будь-який спосіб автомобілів марки TOYOTA Rav 4, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 та Volkswagen Touareg, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_4.

Керуючись п. 3 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, п. 5 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2017 року про забезпечення позову змінити та заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії по відчуженню у будь-який спосіб автомобілів марки TOYOTA Rav 4, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, та Volkswagen Touareg, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_4.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -