Справа № 500/4855/17
Провадження № 2/500/2950/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Присакар О.Я.,
при секретарі - Сирбу Г.В.,
за участю: представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-
05.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яким просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 13 000 грн., мотивуючи тим, що 26.05.2017 року ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 13 000 грн., які відповідач зобов'язався повернути в строк до 26.07.2017 року, про що 26.05.2017 року було складено розписку. На час спливу строку повернення позики, відповідач визначену в договорі позики суму грошових коштів не повернув.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.
В судове засідання відповідач не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, за адресою, за якою він зареєстрований у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, однак конверти з судовими повістками повернулися з відміткою «через незапит», причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
В судовому засіданні встановлено, що 26.05.2017 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 у борг суму 13 000 грн., що підтверджується розпискою, наданою ОСОБА_2, згідно якої відповідач взяв у борг зазначені кошти та зобов'язався повернути їх строком до 26.07.2017 року.
Зазначений договір відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі.
Як вбачається з розписки від 26.05.2017 року відповідач взяв у ОСОБА_2 у борг 13 000 грн. строком до 26.07.2017 року. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу не повернута.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.
В зв'язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості в розмірі 13 000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 960 грн. 00 коп. із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61, 79, 84, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий 14.02.2002 року Ренійським РВ УМВС України в Одеській області) суму заборгованості в розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір у розмірі 960 гривень 00 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.Я.Присакар