Справа № 521/1672/17-ц
№ провадження 2/521/2562/17
06 червня 2017 року місто ОСОБА_1
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Целух А.П
за участю секретаря судового засідання Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Малиновського відділу поліції ОСОБА_1 управління національної поліції України в Одеській області, ОСОБА_1 управління національної поліції України в Одеській області, ОСОБА_1 управління державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,судових витрат,-
В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Малиновського відділу поліції ОСОБА_1 управління національної поліції України в Одеській області, ОСОБА_1 управління національної поліції України в Одеській області, ОСОБА_1 управління державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,судових витрат.
В обґрунтування власної позиції, сторона позивача посилалась на ті обставини, що в що 30 березня 2016 року ОСОБА_2 із заявою в порядку ст. 220 КПК України звернулась через канцелярію до начальника Малиновського ВП в місті ОСОБА_1 ГУНП в Одеській області. Однак , жодної відповіді про результати розгляду клопотання не надійшло.
З метою захисту та відновлення порушених права, ОСОБА_2 була змушена звертатись із скаргою на дії уповноважених осіб Малиновського ВП в місті ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області до Малиновського районного суду міста ОСОБА_1.
Ухвалою Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 від 11 травня 2016 року скаргу ОСОБА_2 на дії слідчого задоволено, зобовязано слідчого Малиновського ВП в місті ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області розглянути клопотання від 30.03.2016 року та надати ОСОБА_2 відповідь про результати розгляду клопотання відповідно до вимог ст..220 КПК України.
Позивач ОСОБА_2 надала до суду заяву в якій, заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.
Інші учасники цивільного процесу у відкрите судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.
Згідно ст. 224 ч.ч.1,2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
З огляду на неявку представників відповідачів по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд дійшов висновку про обґрунтованість часткового задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав і в наступному обсязі.
Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів судом було встановлено, що 30 березня 2016 року ОСОБА_2 із заявою в порядку ст. 220 КПК України звернулась через канцелярію до начальника Малиновського ВП в місті ОСОБА_1 ГУНП в Одеській області. Однак , жодної відповіді про результати розгляду клопотання не надійшло.
Ухвалою Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 від 11 травня 2016 року скаргу ОСОБА_2 на дії слідчого задоволено, зобовязано слідчого Малиновського ВП в місті ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області розглянути клопотання від 30.03.2016 року та надати ОСОБА_2 відповідь про результати розгляду клопотання відповідно до вимог ст..220 КПК України.
Як регламентує ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Спираючись на вказану норму процесуального закону, суд погоджується із правовою позицією сторони позивача, що неправомірність дій посадових осіб Малиновського ВП в місті ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області встановлена відповідним судовим рішенням, у звязку з чим вказаний факт не підлягає доказуванню.
Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Як зазначає ст. 1166 ч.ч.1,2 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як встановлює ст. 1176 ч.ч.1,2,6 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Як регламентує ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.
Суд зазначає, що згідно п.1, ст. 1 Закону України „Про Національну поліцію - Національна поліція України (далі - Поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
07.11.2015 року було створено Головне управління Національної поліції України в Одеській області, Малиновський ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції України в Одеській області , як структурний підрозділ ОСОБА_1 управління Національної поліції України в Одеській області був сформований - 07.11.2015 р.
Таким чином Головне управління Національної поліції України в Одеській області наділений державно-владними повноваженнями, має певний обсяг прав та обовязків, має статус юридичної особи, є самостійним учасником правових відносин. Таким чином, відповідальною особою за заподіяння шкоди ОСОБА_2 в даному випадку є Головне управління Національної поліції в Одеській області.
З позиції сторони позивача в суді в процесі розгляду даної цивільної справи випливає, що заявляючи до стягнення з ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області за рахунок Малиновського ВП в місті ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області суми шкоди у розмірі 124,56 гривень, позивач ОСОБА_2 вкладала в цю категорію сенс понесених витрат, що були повязані із розглядом Малиновським районним судом міста ОСОБА_1 справи №521/7015/16-к за скаргою особи на бездіяльність Малиновський ВП в місті ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області.
Природа відповідних витрат, їх поняття та порядок відшкодування регламентовані главою 8 Кримінального процесуального кодексу України. Так, згідно ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із, зокрема, витрат, повязаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, повязаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Відповідно до ст. 122 ч.2 КПК України, витрати, повязані із участю потерпілих у кримінальному провадженні, залученням та участю перекладачів для перекладу показань підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Виходячи з викладеного, заявлені ОСОБА_2 до стягнення грошові кошти не являються майновою шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні відповідної вимоги. Але при цьому суд вбачає доцільним розяснити, що заінтересована особа не позбавлена права звернутись до суду в рамках відповідного кримінального провадження із заявою про визначення та вирішення питання про розподіл судових витрат в порядку ст.ст. 124, 125, 126 КПК України.
В силу ст. 23 ч.ч.1,2,3,4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.
Згідно ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як розяснюють п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Отже зважаючи на відповідні вимоги суд погоджується, що позивачу з боку посадових осіб Малиновського ВП в місті ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області було заподіяно моральної шкоди, однак розмір компенсації, заявленої до стягнення ОСОБА_2, суд вбачає надмірним. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, суд вбачає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області, на користь ОСОБА_2 суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 500,00 гривень.
Як встановлено судом при розгляді даної справи заподіяна позивачеві моральна шкода повинна бути стягнута з винної особи, якою є Малиновський ВП в місті ОСОБА_1 який є структурний підрозділ ОСОБА_1 управління Національної поліції України в Одеській області ,таким чином, оскільки Головне управління національної поліції України в Одеській області, є юридичною особою, відповідно, самостійно несе відповідальність за своїми зобовязаннями, тому встановлена судом компенсація моральної шкоди повинна відшкодовуватися за рахунок його коштів.
Наявність рахунків ОСОБА_1 управління національної поліції України в Одеській області та списання з них стягнутих судом коштів має встановлюватися державним виконавцем в разі примусового виконання рішення чи добровільного перерахування відповідачем.
Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).
Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як чітко зобовязує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
В процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення інших вимог ОСОБА_2 та дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Як наводить ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з частковим задоволенням заявлених вимог, суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_2 суму витрат, що повязані із явкою до суду в розмірі 168,18 гривень, відповідно фіксальних чеків від 01.02.2017 року на суму 20,00грн та 20,00 грн, від 01.03.2017 року на суму 39,99 грн, від 26.04.2017 року на суму 39,99 грн.,від 06.06.2017 року на суму 48,20 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до Малиновського ВП в місті ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області, ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області, ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди та судових витрат задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області, на користь ОСОБА_2 суму компенсації моральної шкоди в розмірі 500,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 управління Національної поліції в Одеській області, на користь ОСОБА_2 суму витрат, що повязані із явкою до суду в розмірі 168,18 гривень.
В задоволенні інших вимог ОСОБА_2 відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Головуючий: А.П.Целух