22-ц/775/758/2017(м)
Категорія 43 Головуючий у 1-й інстанції Митрофанова Є.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Попової С.А., Гаврилової Г.Л.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в особі його представника ОСОБА_3, на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2017 року,

В с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, яку згодом уточнив, та просив скасувати заходи забезпечення позову (арешт нерухомого майна), які були накладені ухвалою Приморського районного суду міста м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 1981 року у звязку з тим, що рішення суду по справі № 2-688/1981, в межах якого вони були застосовані, набрало законної сили, а необхідність застосування заходів забезпечення позову відпала.

В мотивування заяви вказував, що є власником 12/25 будинку № 45 по вул. Повітрянофлотській у м. Маріуполі Донецької області, який йому подарував його батько ОСОБА_4 в травні 2002 року, який в свою чергу купив зазначену частину цього дому у ОСОБА_5, що посвідчується договором купівлі-продажу, посвідченого Другою маріупольською державною нотаріальною конторою від 12 липня 1993 року, реєстровий номер 2-2057.

В серпні 2017 року, заявник маючи намір розпорядитися своєю власністю на будинок шляхом його продажу, дізнався, що на його нерухомість було накладено арешт ухвалою Приморського районного суду міста м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 1981 року в межах розгляду справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спірного домоволодіння (справа № 2-688/1981). За наслідками розгляду даної справи, ОСОБА_5 виділено на праві особистої власності 12/25 будинку № 45 по вул. Повітрянофлотській у м. Маріуполі Донецької області, власником якої зараз є заявник, однак заходи забезпечення позову (арешт на спірний будинок) знято не було.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_2, в особі його представника ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення заяви.

Зокрема зазначає, що він не оспорює того факту, що на момент накладення арешту, власником 12/25 частини будинку № 45 по вул. Повітрянофлотській у м. Маріуполі Донецької області був ОСОБА_7 На теперішній час він є власником зазначеної частини будинку і зазначений факт ніким не оспорюється.

Цивільна справа № 2-688/1981 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ спірного домоволодіння вже розглянута. Підстави для забезпечення позову ОСОБА_6, який було подано у 1981 році, вже відсутні, рішення по вказаній справі виконано.

На теперішній час заявник володіє зазначеною частиною домоволодіння, його право власності ніхто не оспорює, а тому у нього мається право на звернення до суду на підставі ч.4 ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності заявника, який належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, про що свідчить запис в книзі телефонограм апеляційного суду за № 2412 (а.с. 58, 59). З заявою про відкладення розгляду справи до суду не звернувся.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_3, який просив задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення вимог заявника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що ОСОБА_2 не є стороною по справі, в рамках розгляду якої, як посилається заявник, в порядку забезпечення позову накладено арешт на вказаний будинок, а тому прийшов до висновку, що права звертатися з такою вимогою заявник не має.

З таким висновком колегія суддів не може не погодитись виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування 12/25 частини жилого будинку від 08 травня 2002 року, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 12/25 частини жилого будинку № 45 по вулиці Повітрянофлотській в м. Маріуполі (а.с. 4-5).

Згідно із рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області (народного суду Приморського району м. Жданов Донецької області) по справі № 2-688/1981 від 11 серпня 1981 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про поділ домоволодіння, проведено поділ домоволодіння № 45 по вул. Повітрянофлотській в місті Маріуполь між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, за якими визнано право власності та виділено 13/25 частки домоволодіння ОСОБА_6, та 12/25 частки ОСОБА_5 відповідно (а.с. 7-8).

Відповідно до листа Приморського районного суду міста Маріуполя № 2-688/81 від 04 вересня 2017 року, цивільна справа № 2-688/81 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про поділ домоволодіння була знищена по закінченню терміну зберігання, тому перевірити чи існує ухвала суду про арешт будинку № 45 по вул. Повітрянофлотській в місті Маріуполі немає можливості (а.с. 10).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майно щодо обєкта нерухомого майна, на будинок № 45 по вул. Повітрянофлотській у м. Маріуполі Донецької області накладено арешт на підставі судового рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 1981 року (а.с.26).

Відповідно до положень ч.3, 4 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Згідно з ч. 6, 7 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини п'ятої статті 151 цього Кодексу; повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.

Як розяснено у п.1, п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Тобто, із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що заявник ОСОБА_2 не має повноважень подавати заяву про скасування заходів забезпечення позову, в порядку передбаченому ст.154 ЦПК України.

При цьому колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що захист прав заявника здійснюється у інший спосіб у позовному провадженні виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Доводи апеляційної скарги про те, що право власності заявника на нерухоме майно, на яке накладено арешт у порядку забезпечення позову, ніким не оспорюється, рішення суду по справі про поділ майна, в рамках якого було накладено арешт на спірне домоволодіння, виконано, а тому вважає, що у нього відсутні підстави для звернення до суду в поряду позовного провадження, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують наведених вище висновків суду про відсутність законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у обраний ним спосіб.

На підставі викладеного вище колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримані всі вимоги закону, повно та всебічно досліджені обставини справи, правильно встановлено характер спірних правовідносин та вірно застосований закон, який регулює спірні правовідносини, тому ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і не свідчить про порушення судом норм процесуального права. З огляду на наведене вище, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в особі його представника ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Г.Л.Гаврилова

ОСОБА_10