У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Київської обласної державної адміністрації, Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «СРТ 10», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, треті особи: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 2 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації від 9 квітня 2008 року №№ 571-591 змінено цільове призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 20,79 га на земельні ділянки сільськогосподарського призначення та передано їх у власність 21 громадянину для ведення особистого селянського господарства. На підставі даних розпоряджень Управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районіКиївської області зареєстровані та видані державні акти на право власності на земельні ділянки, які в подальшому відчужувались із зміною цільового призначення на землі змішаного використання. Розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації, якими змінено цільове призначення спірних земельних ділянок та передано їх у власність громадян, видані в один день і ними вилучено ліси єдиним загальним масивом, проекти землеустрою щодо вилучення лісових земель розроблені однією і тією ж землевпорядною організацією та на підставі договорів, укладених упродовж одного дня.

Крім того, Київська обласна державна адміністрація прийняла вказані розпорядження з перевищенням повноважень, оскільки не наділена повноваженнями щодо вилучення та відведення у власність громадян земель, які знаходяться за межами населених пунктів для ведення особистого селянського господарства, оскільки на момент вилучення земельних ділянок, що є предметом спору, останні знаходились у межах м. Вишгород Київської області, тому обласна державна адміністрація вийшла за межі повноважень, розпорядившись земельними ділянками, які розташовані в межах населеного пункту. Втрати лісогосподарського виробництва у звязку зі зміною цільового призначення земельних ділянок не нараховувались та не сплачувались.

При цьому договори купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_36 відчужено 24 земельні ділянки, не можуть породжувати правових наслідків, оскільки укладені після його смерті.

Позивач вважав, що право власності на спірні земельні ділянки до громадян перейшло на підставі протиправних розпоряджень, які підлягають скасуванню, видані на їх підставі державні акти на право власності та прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень також підлягають скасуванню.

Ураховуючи викладене, заступник прокурора Першотравневого району Донецької області просив визнати недійсними розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 9 квітня 2008 року №№ 571-591 «Про зміну цільового призначення та передачу земельних ділянкок у власність громадян», визнати недійсним рішення Вишгородської міської ради Київської області від 25 червня 2010 року № 34/18 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок», визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки та рішення про державну реєстрацію прав власності та обтяжень на земельні ділянки, витребувати земельні ділянки у власність держави в особі Кабінету Міністрів України.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 2 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, у задоволенні позову заступника прокурора Київської області відмовлено.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову заступника прокурора Київської області, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірні земельні ділянки складають єдиний масив загальною площею 20,79 га, що значно перевищує 1 га, тому Київська обласна державна адміністрація при прийнятті розпоряджень від 9 квітня 2008 року №№ 571-591 перевищила свої повноваження щодо зміни цільового призначення та передачі у власність земельних ділянок 21 особі. Проте Кабінет Міністрів України не виконав покладених на нього законом обов'язків щодо усунення цих порушень протягом строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами: ОСОБА_5 - 2 червня 2015 року (а.с. 191 т. 1), товариством з обмеженою відповідальністю «СРТ 10» (далі - ТОВ «СРТ-10») - 4 квітня 2016 року (а.с. 192 т. 2), ОСОБА_6 - 26 квітня 2016 року (а.с. 52 т. 3), Київською обласною державною адміністрацією - 17 травня 2016 року (а. с. 93 т. 3).

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації від 9 квітня 2008 року №№ 571-591 «Про зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян» змінено цільове призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 20,71 га на земельні ділянки сільськогосподарського призначення та передано їх у власність 21 громадянину для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаних розпоряджень Київської обласної державної адміністрації Управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області зареєстровані та видані:

- державний акт серії НОМЕР_1 на право власності ОСОБА_24 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_3 на право власності ОСОБА_35 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_4 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_5 на право власності ОСОБА_33 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_6 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_7 на право власності ОСОБА_23 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_8 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_9 на право власності ОСОБА_16 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_10 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_11 на право власності ОСОБА_26 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_12 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_13 на право власності ОСОБА_31 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_14 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_15 на право власності ОСОБА_22 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_16 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_17 на право власності ОСОБА_28 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_18 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_19 на право власності ОСОБА_34 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_20 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_21 на право власності ОСОБА_21 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_22 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_23 на право власності ОСОБА_15 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_24 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_25 на право власності ОСОБА_27 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_26 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_27 на право власності ОСОБА_30 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_28 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_29 на право власності ОСОБА_25 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_30 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_31 на право власності ОСОБА_32 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_32 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_33 на право власності ОСОБА_29 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_34 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_35 на право власності ОСОБА_20 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_36 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_37 на право власності ОСОБА_19 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_38 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_39 на право власності ОСОБА_17 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_40 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- державний акт серії НОМЕР_41 на право власності ОСОБА_18 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_42 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області.

У подальшому ОСОБА_35 на підставі договору купівлі-продажу від 7 липня 2008 року № 202 відчужив свою земельну ділянку на користь ОСОБА_9, якій 4 вересня 2008 року видано новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_43, а рішенням Вишгородської міської ради Київської області від 25 червня 2010 року № 34/18 змінено цільове призначення цієї земельної ділянки на землі змішаного використання (промисловості, комерційного використання і громадського призначення). Після цього вона здійснила поділ земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_4 на 7 земельних ділянок та одержала на них державні акти.

ОСОБА_34 на підставі договору купівлі-продажу від 7 липня 2008 року № 170 відчужила свою земельну ділянку на користь ОСОБА_8, якому 4 вересня 2008 року видано новий державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_45, а рішенням Вишгородської міської ради Київської області від 25 червня 2010 року № 34/18 змінено цільове призначення цієї земельної ділянки на землі змішаного використання (промисловості, комерційного використання і громадського призначення). У подальшому ОСОБА_8 провів розподіл своєї земельної ділянки на 7 ділянок, одержавши на них державні акти, у результаті чого відчужив на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року № 956 земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_44 на користь ОСОБА_14, за якою на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 липня 2013 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.

Також ОСОБА_31, ОСОБА_32 та ОСОБА_33 на підставі договорів купівлі-продажу від 7 липня 2008 року №№ 190, 194, 198 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_7, якому 4 вересня 2008 року видано нові державні акти на право приватної власності на земельні ділянки серії НОМЕР_46, № НОМЕР_47, № НОМЕР_48. Рішенням Вишгородської міської ради Київської області від 25 червня 2010 року № 34/18 змінено цільове призначення земельної ділянки на землі змішаного використання (промисловості, комерційного використання і громадського призначення). Потім ОСОБА_7 здійснив поділ своєї земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_6 на 7 земельних ділянок і одержав на нихдержавні акти. На підставі договору купівлі-продажу від 5 лютого 2015 року № 477 ОСОБА_7 відчужив земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_14 на користьОСОБА_13, за яким на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 5 лютого 2015 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.

ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 5 лютого 2015 року № 478 відчужив земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_32 на користь ОСОБА_12, за яким на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 5 лютого 2015 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.

ОСОБА_30, ОСОБА_25, ОСОБА_24, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28 та ОСОБА_29 на підставі договорів купівлі-продажу від 7 липня 2008 року №№ 182, 174, 186, 178, від 8 липня 2008 року №№ 4188, 4196, 4192 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_11, якій 4 вересня 2008 року видано нові державні акти на право власності на земельні ділянки. На підставі рішенням Вишгородської міської ради Київської області від 25 червня 2010 року № 34/18 змінено цільове призначення цих 7 земельних ділянок на землі змішаного використання (промисловості, комерційного використання і громадського призначення). ОСОБА_11 на підставі договорів купівлі-продажу від 19 серпня 2010 року №№ 2029, 2030 відчужила дві земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_30 на користь ТОВ «СРТ 10», якому 9 листопада 2010 року видано нові державні акти. Ще дві земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_12 та НОМЕР_26 ОСОБА_11 відчужила на користь ОСОБА_10, про що на державних актах серії НОМЕР_49, № НОМЕР_50 проставлені відповідні відмітки.

ОСОБА_18, ОСОБА_21, ОСОБА_23, ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_22 на підставі договорів купівлі-продажу від 27 травня 2008 року №№ 3322, 3329, 3333, 3337, 3341, 3345 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_6, якій 18 грудня 2008 року видано один державний акт на право власності на земельну ділянку площею 5,88 га серії НОМЕР_51.

ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на підставі договорів купівлі-продажу від 8 липня 2008 року №№ 4180, 4176, 4172 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_36, якому 4 вересня 2008 року видано нові державні акти на право власності на земельні ділянки. Рішенням Вишгородської міської ради Київської області від 25 червня 2010 року № 34/18 змінено цільове призначення цих земельних ділянок на землі змішаного використання (промисловості, комерційного використання і громадського призначення). Одночасно зі зміною цільового призначення ОСОБА_36 за заявою від 6 липня 2012 року № 934 провів поділ своїх трьох земельних ділянок загальною площею 2,97 га на 28 земельних ділянок і 4 жовтня 2012 року одержав на них нові державні акти. На підставі договорів купівлі-продажу від 9 серпня 2013 року ОСОБА_36 відчужив 24 земельні ділянки на користь ОСОБА_5, ще 3 земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 31 липня 2013 року відчужив на користь ОСОБА_3, одну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2014 року відчужив ОСОБА_4

Земельні ділянки ОСОБА_5 загальною площею 2,603 га були об'єднані, урезультаті чого утворилися три земельні ділянки із кадастровими номерами НОМЕР_52, НОМЕР_53 та НОМЕР_54, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_5

Визнаючи позов обґрунтованим та відмовляючи в його задоволенні у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, суди не звернули уваги на таке.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі ст. ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За ч. 2 ст. 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку п. 2 ст. 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому відповідно до чч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

З огляду на положення ст. 261 ЦК України, ст. 45 ЦПК України суди повинні були з'ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з вищезазначеним позовом. Це право пов'язане з моментом, коли саме повноважному органу, право якого порушене, стало відомо про таке порушення.

Ураховуючи те, що прокурор пред'явив позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, суди не з'ясували, коли саме зазначений орган довідався або міг довідатися про порушення його права та чи є в нього поважні причини для його поновлення. Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах від 14 вересня 2016 року № 6-2165цс15, від 21 грудня 2016 року № 6-1503цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Положеннями ст. 268 ЦК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4 ч. 1 цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підп. 2 п. 2 розділу І від 20 грудня 2011 року Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України виключено.

Цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 14 вересня 2016 року № 6-2165цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом установлено, що прокурор звернувся до суду з позовом за захистом інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України щодо визнання недійсними розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 9 квітня 2008 року, рішення Вишгородської міської ради Київської області від 25 червня 2010 року, державних актів на право власності на земельні ділянки та рішень про державну реєстрацію прав власності та обтяжень на земельні ділянки, витребування земельних ділянок у власність держави в особі Кабінету Міністрів України, лише 24 березня 2015 року, однак строк позовної давності для даних правовідносин встановлений ст. 257 ЦК України в межах трьох років й обчислюється саме для особи, права якої порушено, тобто - Кабінету Міністрів України.

Проте суди упорушення ст.ст. 212 - 214, 303, 316ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули,фактично наділилипрокурора статусом самостійного позивача та дійшли передчасного висновку про початок перебігу позовної давності з дня розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 9 квітня 2008 року, що не відповідає ч. 1 ст. 261 ЦК України про початок перебігу строку позовної давності з часу, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 2 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик