Єдиний унікальний номер 242/1687/17 Номер провадження 22-ц/775/1760/2017
Головуючий в І інстанції - Пирогова Л.В. Єдиний унікальний номер 242/1687/17
Доповідач - Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/775/1760/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Папоян В.В.

суддів: Біляєвої О.М., Кішкіної І.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення занадто отриманих коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми занадто отриманих коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що за зверненням ОСОБА_1 від 10.11.2014 року була призначена грошова допомога на період з 10.11.2014 р. по 09.05.2015 р. у розмірі 1768,00 грн. на місяць, з 10.05.2015 року по 09.11.2015 року у розмірі 1833,00 грн. на місяць, з 17.11.2015 року по 12.05.2016 року у розмірі 1958,00 грн. на місяць, з 12.05.2016 року по 09.11.2016 року у розмірі 2014,00 грн. на місяць. Загальна сума нарахованої допомоги за вказаний період склала 42763 грн. 31 коп. В ході перевірки позивачем встановлено, що остання має у власності на підконтрольній Україні території квартиру за адресою смт.Цукурине, вул. Вокзальна, 25/14.

Оскільки були відсутні підстави для виплати відповідачу грошової допомоги та у добровільному порядку він відмовляється повернути зайве сплачені грошові кошти у сумі 42763 грн. 31 коп., то позивач просив стягнути цю суму з відповідача на його користь.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування всіх обставин справи та дослідження доказів. Зазначив, що належне відповідачу на праві власності житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1, знаходиться на території України, оскільки місто Селидове, де розташована квартира, не входить до переліку населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, і на території цього міста органи державної влади здійснювали свої повноваження на час призначення та виплати грошової допомоги ОСОБА_1 Тому відсутні були підстави для нарахування відповідачу відповідної грошової допомоги.

Особи, які приймають участь по справі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача на адресу апеляційного суду надано заяву про розгляд справи без його участі, у якій також просить винести рішення на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.

З матеріалів справи убачається, що відповідач зареєстрована в АДРЕСА_3, та має на праві власності квартирою на підконтрольній Україні території у Донецькій області, смт. Цукурине Селидівської міської ради, АДРЕСА_2, загальною площею 25,3 кв.м.

10.11.2014 року ОСОБА_1 звернулась до позивача з заявою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Рішенням начальника УСЗН Селидівської міської ради від 11.11.2014 р. ОСОБА_1. призначена допомога переміщеним особам на проживання з 10.11.2014 р. по 09.05.2015 року у розмірі 1768,00 грн. на місяць. В подальшому, на підставі заяв ОСОБА_1 рішеннями начальника УСЗН Селидівської міської ради про призначення допомоги переміщенням особам на проживання від 19.06.2015 р., від 09.12.2015 року та від 23.05.2016 року останній призначалась допомога переміщеним особам на проживання.

Згідно довідки № 16883 від 28.10.2016 р. відповідачу за період 10.11.2014 р. по 09.11.2015 р., та з 17.11.2015 року по 30.09.2016 року нараховано щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у загальному розмірі 42763,31 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що належна ОСОБА_1 на праві власності квартира розташована у смт. Цукурине Селидівської міської ради Донецької області, тобто на території проведення антитерористичної операції, отже підстави для стягнення з відповідача отриманої щомісячної адресної допомоги в сумі 42763 грн. 31 коп. відсутні.

Висновок суду відповідає встановленим обставинам і зроблений з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

На виконання вимог закону розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого до таких населених пунктів відноситься, зокрема, смт. Цукурине Донецької області. Розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р.

Іншим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджений новий Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у якому також зазначено смт. Цукурине Донецької області.

Дане розпорядження діє без змін до цього часу.

Частинами 1, 3 ст. 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що для безпосереднього управління конкретною антитерористичною операцією та керівництва силами і засобами, які залучаються до здійснення антитерористичних заходів, утворюється оперативний штаб, очолюваний керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України (координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України) або особою, яка його заміщує.

Керівник оперативного штабу визначає межі району проведення антитерористичної операції, приймає рішення про використання сил і засобів, що залучаються до її проведення, а в разі потреби за наявності передбачених законом підстав вносить на розгляд Ради національної безпеки і оборони України пропозиції щодо введення надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року №33/6/а визначено райони та терміни проведення антитерористичної операції - Донецька і Луганська області з 7 квітня 2014 року.

З наведеного видно, що районами проведення антитерористичної операції є вся Донецька i Луганська області - з 07 квітня 2014 року по теперішній час, до закінчення терміну її проведення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, згідно із пунктом 2 якого грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до абзацу другого п. 6 цього Порядку грошова допомога не призначається у разі наявності у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Установлено, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення адресної допомоги відповідно до наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року №33/6/а смт. Цукурине Донецької області є місцем, в якому здійснювалася АТО, тобто відповідач мала право на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

У наступному до Порядку неодноразово вносились зміни і доповнення, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 212, в редакції якої абзац другий пункту 6 передбачав, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. У такій редакції абзац другий був чинним до 03 червня 2017 року.

Згідно з абзацом другим пункту 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 554, від 28 січня 2015 року № 34, від 11 березня 2015 року № 95, від 31 березня 2015 року № 212, від 8 квітня 2015 року № 427, від 26 серпня 2015 року № 636, від 7 жовтня 2015 року № 810, від 9 грудня 2015 року № 1014, від 14 грудня 2016 року № 964, від 31 травня 2017 року № 370, від 04 липня 2017 року № 453, від 13 вересня 2017 року № 689), суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів щ недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в період з 10.11.2014 р. по 09.11.2015 р., та з 17.11.2015 року по 30.09.2016 року відповідачу обґрунтовано виплачено щомісячну адресну допомогу в розмірі 42763,31 грн., враховуючи той факт, що квартира, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, знаходиться у населеному пункті, що відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Установивши ці факти, суд першої інстанції правомірно визнав, що право відповідача на отримання щомісячної адресної допомоги у спірний період було передбачено Порядком, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370, якою були внесені зміни до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, колегія суддів відхиляє.

Так, згідно з вказаною постановою абзац другий пункту 6 Порядку викладений у наступній редакції: «Грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану», - і є чинним з 03 червня 2017 року.

Разом з тим, за змістом частин другої, третьої ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 також зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, абзац другий пункту 6 Порядку в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370 при вирішенні даної справи не підлягає застосуванню.

Ураховуючи, що у спірний період абзац другий пункту 6 Порядку не містив заборони отримання щомісячної грошової допомоги у разі, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду про безпідставність позовних вимог.

Судом першої інстанції перевірені усі обставини справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.В. Папоян

Судді О.М. Біляєва

І.В. Кішкіна