Справа № 576/1842/17
Провадження № 2/576/517/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Мазура С.А.,

за участі:

секретаря Пугач В.Л.,

представника позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради та Управління архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про визнання права власності на обєкт нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 міської ради та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, а саме просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з прибудовами, що зазначені на схематичному плані земельної ділянки технічного паспорту будинку наступними літерами: житловий будинок (основне) «З», прибудова «з», ганок «г» (загальною площею 106,6 м.кв.) та господарські споруди у вигляді літньої кухні «Й», прибудов до літньої кухні «й» та «й*», літнього душу «К», вбиральні «Л», гаражу «М», погрібу «Пг», огорожі «N1-5» що розташовуються за адресою: вул. Матросова 31 в місті Глухові Сумської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, що складає 31/100 частину будинку. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 390766 від 30.09.2011 являється власником земельної ділянки площею 0,1000 га за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за вказаною вище адресою. Зазначає, що у звязку із значним технічним зносом частини будинку де належить їй квартира, протягом 2016-2017 року було здійснено будівництво на належній їй земельній ділянці нового житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями без відповідного дозволу та проекту, оскільки при будівництві житлового будинку та господарських споруд до дозвільних органів не зверталась і дозволів на їх зведення не отримувала, як і не розробляла і самого проекту будівництва.

Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області 17 серпня 2017 року вчинено припис відносно неї про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил відповідно до якого остання має в строк до 17 жовтня 2017 року усунити вказані порушення шляхом оформлення відповідних дозвільних документів.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду, а тому посилаючись на частину пяту статті 376 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) просить суд визнати за нею право власності на самочинне збудоване майно.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради до суду не зявився надавши заяву про слухання справи за його відсутність.

Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області надіслало заяву про слухання справи без участі представника управління за наявними у справі матеріалами.

Третя особа у справі, що не заявляє самостійних вимог на стороні Відповідача ОСОБА_2 пояснила суду, що вона являється сусідкою Позивача, проживають у трьох квартирному житловому будинку, котрий розділений на три окремі квартири. В 2016 році Позивачка без згоди сусідів відокремила свою частину квартиру та побудувала окремий житловий будинок. Внаслідок розєднання квартир була знесена стіна коридору, а тому вона заперечує проти задоволення позовних вимог Позивача.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши представника позивача, третю особу та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що за договором купівлі - продажу від 13 грудня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_4 міської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, позивач ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_2, що складає 31/100 частину даного будинку (а.с. 4-5).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 390766 від 30.09.2011 Позивачка являється власником земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою м. Глухів, вул. Матросова 31 Сумської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 6).

За актом візуального обстеження (огляду) частини житлового будинку по вул. Матросова 31 А в м. Глухові від 05.05.2016 частина житлового будинку, яка належить ОСОБА_3, площею 50,3 м2 має незадовільний стан, тому потребує капітального ремонту або повної перебудови (а.с. 8).

Приписом № 376 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 17.08.2017 Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області встановлено, що ОСОБА_3, власник квартири № 2, що знаходиться в одноповерховому багатоквартирному (три) житловому будинку, розташованому за адресою: Сумська область, м. Глухів, вул. Матросова 31 побудувала три господарські будівлі і будує, демонтувавши свою квартиру окремо розташований житловий будинок без проектної документації, без направлення повідомлення до управління ДАБІ в Сумській області, чим порушила вимоги абз. 1 ст. 9, абз. 1 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність», абз.3 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про основи містобудування», пункту 5 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних норм» (далі Порядок № 466) та п. 1 ч. 1 ст. 34 і ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 13).

Крім того, вказаним приписом зобовязано ОСОБА_3 оформити документи на самочинну реконструкцію квартири згідно порядку виконання підготовчих та будівельних робіт № 466.

У звязку з виявленими порушеннями на Позивачку була складена постанова про адміністративне правопорушення № 181, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 8500 гривень, який остання сплатила (а.с. 14-15)

05.09.2017 року на замовлення Позивачки приватним підприємством «Оцінка і Право» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 31 по вулиці Матросова в місті Глухові та надано висновок експертного дослідження № 65/2017 від 21.09.2017 згідно якого, за результатами проведення технічного обстеження будівельних конструкцій одноповерхового житлового будинку літ. «З», прибудови літ «з» та господарських будівель сараю літ. «И», літньої кухні літ. «Й» з прибудовами літ. «й», погребу літ. «Пг», гаражу літ. «М», літнього душу літ. «К», вбиральні літ. «Л» та огорожі, що розташовані по вул. Матросова 31 в м. Глухові Сумської області встановлено їх відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації будівель-можливість їх експлуатації. Господарські будівлі розташовані відповідно до ДБН 360-92** та ДБН В.2-15-2005 з дотриманням санітарних і протипожежних вимог (а.с. 9-12, 16-26).

З аналізу доказів, що знаходяться у матеріалах справи та які було досліджено судом під час розгляду справи вбачається, що позивач не надав суду належних доказів про те, що на день подачі позову, його право було порушено відповідачем.

Так, відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до повноважень місцевих рад належить затвердження містобудівних програм та планів забудови територій, підготовка та подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації, надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на виконання будівельних робіт: замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо обєктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з незначними наслідками (СС1), та щодо обєктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком обєктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію забороняється.

Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку в матеріалах справи відсутня, що позивачем і не заперечувалось.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України.

Тобто, побудований позивачкою житловий будинок з господарськими будівлями є самочинним будівництвом. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості ( частина 2 ст.376 ЦК України).

Згідно частини пятої статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно абзацу 3 пункту 12 вказаної Постанови вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Також відповідно до пункту 21 зазначеної Постанови, передбачено, що при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (ст. 34, 37 цього Закону).

Статтею 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст. 7 Закону України «Про архітектурну діяльність», проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов'язковим.

Державними будівельними нормами ДБН-360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», передбачені протипожежні відстані до існуючих будинків і споруд. З доданих до позовної заяви документів не можливе встановити протипожежні відстані від самочинно збудованих об'єктів до існуючих об'єктів нерухомості на суміжних земельних ділянках, чим, у тому числі, можуть порушуватись права власників суміжних земельних ділянок.

Внаслідок такого самочинного будівництва об'єкту нерухомості існує небезпека порушення прав інших осіб.

Позивачка з приводу отримання документа, який дає право виконувати будівельні роботи до органу державного архітектурно-будівельного контролю не зверталась.

Таким чином, перед початком виконання будівельних робіт з реконструкції квартири, а по суті нового будівництва житлового будинку з господарськими будівлями ОСОБА_3 необхідно було керуватись зазначеним вище містобудівним законодавством та отримати документ, який дає право виконувати будівельні роботи.

Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. На сьогоднішній день діє порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затверджений постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року. На момент розгляду справи, об'єкт нерухомості залишається не введеним в експлуатацію. Пунктом 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію забороняється.

Крім того, суд скептично ставиться до висновків викладених у експертному дослідженні № 65/2017 від 21 вересня 2017 року, оскільки фахівець надав висновки лише щодо технічного стану обстежених об'єктів, при цьому питання відповідності архітектурним, будівельним, санітарним та екологічним нормам самочинно збудованого житлового будинку не досліджувалось. Такий висновок дослідження не може слугувати беззаперечним доказом дотримання вищевказаних умов, оскільки не являється висновком експерта та фахівець, який проводив дослідження не попереджався про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків. Судом розяснювалось представнику позивача право заявити клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи в порядку статті 143 ЦПК України, від якого останній відмовився, тому суд зясовував обставини справи за наявними матеріалами і доказами поданими позивачем.

Слід звернути увагу на те, що в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 25.09.2015 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» зазначено про те, що у розумінні ч.1 ст.376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Відповідно до п.27 постанови пленуму ВСС «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 №6 розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо на підставі положень стст.186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У звязку із цим положення ч.5 ст.376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.

Прийняття в експлуатацію цих обєктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 5.08.92 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений обєкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації у спосіб, визначений змінами до порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 13.06.2012 №304, зареєстрованим у Мінюсті 9.07.2012 за №1132/21444.

Пленум ВССУ у вказаній постанові зазначив, що аналіз направлених до ВСС справ свідчить, що позивачі у справах зазначеної категорії продовжують використовувати судовий порядок визнання права власності на самочинне будівництво (реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта) для того, щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої та фінансово затратної процедури оформлення прав на це майно.

За таких обставин, враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги, що будівництво об'єктів нерухомості здійснено без отримання документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без належно затвердженого проекту з порушенням Державних будівельних норм при самочинному будівництві, а також відсутність в матеріалах справи належних доказів про те, що самочинно побудований житловий будинок по вул. Матросова 31 в м. Глухові, Сумської області, відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним, пожежним та іншим нормам і правилам, а також відсутність доказів про звернення позивача до уповноважених органів з питанням про прийняття в експлуатацію самочинно зведеного житлового будинку з господарськими будівлями суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом також не враховано, що суд, здійснюючи правосуддя, не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено прийняття відповідного рішення та складення відповідного документа. Питання щодо прийняття в експлуатацію вказаного об'єкту нерухомості повинно вирішуватися компетентним державним органом. У разі незгоди з діями та рішеннями такого органу при розгляді питання про прийняття прибудови в експлуатацію, позивачка не позбавлена можливості оскаржити їх у передбаченому законом порядку.

Керуючись статтями 10, 11, 14, 57, 60, 79, 88, 203, 212-215 ЦПК України, статтями 328, 376, 392 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», ст. 5 ЗУ «Про основи містобудування», ст. ст.12, 23 ЗУ «Про планування та забудову територій» , ст.19 ЗУ «Про архітектурну діяльність» суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради та Управління архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про визнання права власності на обєкт нерухомого майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24.11.2017

Суддя ОСОБА_6