Справа № 645/5048/16-ц
Провадження № 2/645/423/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2017 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Шарка О.П., за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_5, третя особа Виконавчий комітет Харківської міської ради, про скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_5, третя особа Виконавчий комітет Харківської міської ради, про скасування рішення, в якому просять скасувати розпорядження органу приватизації (рішення) Харківської міської ради від 13.11.2013р. у частині передачі у власність кладової загальною площею 13,7 кв.м. розташованої у будинку 171 «В» по вулиці Краснодарській у місті Харкові та скасувати державну реєстрацію права власності гр.ОСОБА_5 на спірну кладову, що увійшла до складу приватизованої площі квартири №22. Також позивачі просять стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 6000 гривень.
Свої вимоги обґрунтовують тим, що кладова площею 13,7 кв.м.є спільною частковою власністю співвласників приватизованих квартир у будинку 171 «В» по вулиці Краснодарській у місті Харкові, ому відповідно до законодавства України розпорядження таким майном здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Співвласники такої згоди не надавали, на момент незаконної приватизації відповідачем спірної кладової, вона використовувалася усіма мешканцями і виходячи із правової природи цього майна допоміжне приміщення (місце загального користування), не могла бути передана у власність одному співмешканцю. Згідно діючого законодавства України кладова є допоміжним приміщенням. чинним законодавством не передбачено механізм передачі у власність громадян окремо допоміжних приміщень будинку шляхом приватизації, викупу тощо, також як і право власників квартир багатоквартирних будинків на розпорядження своєю частиною зазначених приміщень.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним вище.
Відповідач ОСОБА_5, представник відповідача ОСОБА_4 комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради у судове засідання не зявилися причини неявки суду не повідомили, були повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що Відповідачі не з'явилися в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи Виконавчого комітету Харківської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Зі згоди позивачів та представника суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивачів та представника, пояснення свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).
Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири №21 у будинку 171 «В» по вулиці Краснодарській у місті Харкові, що підтверджується зокрема копією технічного паспорту, виданого КП «Жилкомсервіс» від 06.09.2011 року.
Будинок 171 «В» є колишнім гуртожитком заводу «Серп і Молот».
На поверсі де поживають позивачі, мешкають ще пять власників приватизованих квартир, у розпорядженні яких, з моменту заселення гуртожитку перебувала у спільному використанні кладочка нежитлове допоміжне приміщення, загальною площею 13,7 кв.м.
Позивачам стало відомо, що їх сусід ОСОБА_5 власник квартир №19,20, володіє кладовкою та вважає, що вказане приміщення належить тільки йому, оскільки входить до площі приватизованої квартири №22. В підтвердження факту перебування кладовки у власності відповідача ОСОБА_5 позивачі та інші сусіди, зокрема ОСОБА_7 вимагали від ОСОБА_5 предявити документ, що підтверджує факт приватизації ним нежитлового допоміжного приміщення, загальною площею 13,7 кв.м., однак відповідач ОСОБА_5 відмовився показати позивачам підтверджуючі документи.
У спірній кладовці зберігалися особисті речі позивачів та інших сусідів. Не зважаючи на спільне сумісне використання цього приміщення мешканцями поверху, ОСОБА_5 виставив більшу кількість речей, що там перебували, а деякі на власний розсуд взагалі викинув, комору ж закрив на замок. Вказаний факт вказаних дій відповідача ОСОБА_5 підтверджується поясненнями наданими ним, що знайшли відображення у висновку про результат розгляду по заяві ОСОБА_3 від 31.03.2015р.
З метою встановлення підстав передачі, факту наявності документів, що свідчать про право власності ОСОБА_5 допоміжного приміщення кладовки, позивач ОСОБА_3 неодноразово зверталася до КП «Жилкомсервіс», КП «Харківське бюро технічної інвентаризації», Харківської міської ради, правоохоронних органів, тощо.
У відповідь на її запит від 11.09.15р. КП «Жилкомсервіс» повідомлено (лист №З-15/7936.07-03 від 06.10.15р.), що дільницею №57 КП «Жилкомсервіс» довідка на право користування загальною кладовкою-коморою власнику кв.22 житлового будинку №171-В по вул.Краснодарській міста Харкова не видавалася, правоустановлюючі документи на кв.22 на підприємстві відсутні.
При цьому матеріалами справи та свідченнями свідка ОСОБА_8 підтверджується, що мешканці не надавали згоди на використання спірної кладовки виключно мешканцями квартири 22, кладовка використовувалася усіма мешканцями. Факт надання згоди усіх мешканців на передачу кладовки у виключне користування ОСОБА_5 матеріалами справи не підтверджуеться.
У відповідності до ст.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХП приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
У відповідності до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХП, з послідуючими змінами, до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків.
Згідно розпорядження Харківської міської ради №1352-П2 від 13.11.2013р. заяву про приватизацію квартири АДРЕСА_1 задоволено, уповноваженим власником квартири визнано ОСОБА_9.
У відповідності до листа №2724 від 12.03.2016р. ОСОБА_4 комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради повідомлено, що загальна приватизована площа квартири №22 по вул. Краснодарській міста Харкова у свідоцтві вказана на підставі технічного паспорта і складає 34,1 кв.м. Згідно матеріалів приватизаційної справи на вищезазначену квартиру в загальну площу були включені наступні приміщення: 1 житлова кімната 12,9 кв.м., коридор-2,4 кв.м., санвузол 2, кв.м., кладові 0,8 кв.м.; 13,7 кв.м., місця загального користування 1,8 кв.м.
Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХПвласники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.
В рішенні Конституційного ОСОБА_7 України від 02.03.2004 р. № 4-рп/2004 у справі про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХП (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність громадянам одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Власник неприватизованих квартир багатоповерхового будинку є співвласником допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на вчинення дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
За таких обставин право власності на квартиру породжує й право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, технічне обладнання тощо, які призначені для обслуговування житлового комплексу і забезпечують його використання. В процесі приватизації державного житлового фонду одночасно відчужуються на користь громадян не тільки квартири, але й допоміжні приміщення. Тому момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення.
Згідно п. 7 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженому Державним Комітетом України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р. № 56 загальна площа квартир визначається як сума площ жилих і підсобних приміщень квартири, веранд, вбудованих шаф, а також площ лоджій, балконів і терас.
Пунктом 22 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Державним Комітетом України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р., передбачено, що відомості про займані наймачем приміщення та їх площу наводяться згідно з інвентаризаційними матеріалами. Уточнення необхідних для приватизації квартир даних шляхом обстеження можуть здійснюватися підприємствами, на які покладені обовязки оформлення документів по приватизації державного житлового фонду.
У відповідності до листа КП «Жилокомсервіс» №8314/07-05 від 12.04.2017р. згоду на переобладнання квартири АДРЕСА_2 мешканці квартири №21 у вказаному будинку не надавали.
У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_7, який є сусідом позивачів по поверху, який пояснив суду, що своєї згоди на включення до площі квартири №22 вул. Краснодарській міста Харкова, допоміжного приміщення кладовоїплощею13,7 кв.м, він не надавав. Також він заначив, що вважає незаконним та таким, що порушує права інших співвласників проведення приватизації з включенням до площі квартири приміщення кладової.
В ст. 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку від 29.11.2001 року № 2866-Ш з послідуючими змінами термін «допоміжні приміщення» визначається як приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, в тому числі і поза квартирні коридори, яким є приміщення загального користування.
У подальшому за договором купівлі-продажу квартири №22 по вул. Краснодарській, бю171в, міста Харкова було продано відповідачу ОСОБА_10 У спірній кладовці зберігалися особисті речі позивачів та інших сусідів по поверху. Не зважаючи на спільне сумісне використання цього приміщення позивачами, відповідачем ОСОБА_5 було виставлено більшу кількість речей, що там перебували, а деякі на власний розсуд взагалі викинув, комору ж закрив на замок, про що є відповідне звернення позивачів до органів поліції.
Відповідно такими діями порушуються права позивачів на користування допоміжним приміщенням, що перебуває у спільній сумісній власності мешканців даного поверху.
Отже, безпідставним включенням до приватизації місць загального користування порушуються права власників інших квартир.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Як передбачено ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.
У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до приписів ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Крім того, статтею 47 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Механізм передачі у власність громадян окремо допоміжних приміщень будинку шляхом приватизації, викупу тощо, також як і право власників квартир багатоквартирних будинків на розпорядження своєю частиною зазначених приміщень, відсутній.
Матеріалами справи підтверджується, що кладова, площею1 3,7 кв.м. є спільною частковою власністю співвласників приватизованих квартир, тому розпорядження таким майном здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди, спір вирішується судом.
Судом встановлено, що співвласники такої згоди не надавали, на момент незаконної приватизації відповідачем спірної кладової, вона використовувалася усіма мешканцями і виходячи із правової природи цього майна допоміжне приміщення (місце загального користування), не могла бути передана у власність одному із співвласників.
З огляду на вищенаведене, судом встановлено, що приватизація місць загального користування, а саме кладовоїплощею 13,7 кв.м проведена з порушенням прав інших співвласників житла. За таких обставин суд вважає за необхідне відмінити розпорядження центру (відділу) приватизації та скасувати свідоцтво про право власності.
Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Стаття 12 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на правову допомогу.
Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
5 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та юристом Гофельд Г.С. укладено Договір про надання правової допомоги.
Згідно зі ст. 1 вищевказаного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Позивачі вказали, що розмір витрат на юридичні послуги розраховувався з урахуванням фактично витраченого часу 13 годин: 2 год. попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази 2 год., написання позовної заяви 4 год., явка та участь у судових засіданнях 5 годин.
З матеріалів справи вбачається, що представник позивача приймав участь в судових засіданнях тривалістю приблизно 2 години 00 хвилин, докази вчинення інших процесуальних дій в матеріалах справи відсутні, а також зважаючи на часткове задоволення позовних вимог позивача, суд вважає, що розмір компенсаційних витрат на правову допомогу складає 2560 грн. (при цьому сума розрахована наступним чином: 3200,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 року відповідно до ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України»; 1280,00 розмір компенсації за 1 годину роботи представника позивача(3200Х40%); 1280,00 грн. (розмір компенсації за 1 годину роботи представника) Х 2 години роботи) - 2560 грн.
Питання щодо витрат по сплаті судового збору суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.
З підстав ст.88 ЦПК України з відповідачів солідарно належить стягнути на користь позивача ОСОБА_3 понесені нею судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 1102, 42 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2560 грн.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно дост.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ст. 391 ЦК України, ст. ст. ст. 10, 11, 60, 61,209, 212, 213,214, 215, 224-229 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.
Скасувати розпорядження (рішення) ОСОБА_4 комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради №1352-П2 від 13.11.2013 року.
Скасувати свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний №8-13-318223-П2 від 13.11.2013 року, видане ОСОБА_4 комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради.
Стягнути з відповідачів ОСОБА_4 комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_5, на користь позивача ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1102, 42 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2560 грн.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий суддя: