У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ СтупакО.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення процентів за договором банківського вкладу за прострочений період виплати та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 31 березня 2014 року між нею та відповідачем укладено строковий договір банківського вкладу № SAMDNWFD 800 на суму 6 850 євро строком до 31 березня 2015 року з виплатою 11,5 % річних. 01 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») з вимогою про повернення вкладу, але у видачі було відмовлено, оскільки відсутня валюта у всіх відділеннях банку. На думку заявника, ПАТ КБ «ПриватБанк» порушило свої зобов'язання, оскільки сума вкладу та нараховані відсотки повертались частинами, остання виплата проведена 23 червня 2015 року. У зв'язку із вищевикладеним змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просила стягнути з відповідача на її користь 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та проценти за договором банківського вкладу за прострочений періодвиплати з 1 квітня 2015 року по 23 червня 2015 року в розмірі189 євро 17 центів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договором банківського вкладу 3 % річних - 35,67 євро, що еквівалентно 914 грн 39 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Також рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за договором банківського вкладу за прострочений період.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 проценти за договором банківського вкладу за прострочений період у розмірі 13,35 євро, що еквівалентно 384 грн 28 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив із того, що банк не повернув позивачу вклад по закінченню строку його дії, сума вкладу та нараховані проценти поверталась частинами, а тому наявні підстави для стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Проте з таким висновком обґрунтовано не погодився суд апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення трьох процентів річних не підлягають задоволенню, оскільки на час прострочення банком виконання грошового зобов'язання щодо повернення банківського вкладу за вимогою позивача діяла постанова Правління Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», якою встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за договором банківського вкладу за прострочений період виплати, апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що оскільки у строк визначений договором на вимогу вкладника банк не повернув депозитні кошти з процентами по банківському вкладу, тому останній повинен виплатити проценти по банківському вкладу до дня фактичного повернення вкладнику його вкладу за процентною ставкою за вкладом на вимогу у розмірі 1 %.

Доводи заявника у касаційній скарзі стосовно того, що під час здійснення розрахунку щодо процентів не враховано положень п. 5 ст. 1061 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки суд апеляційної інстанції, здійснюючи розрахунок нарахованих процентів за банківським вкладом, діяв відповідно до наявних письмових доказів та постанови Національного банку України «Про затвердження порядку здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», якою встановлюється порядок нарахування і виплати процентів за вкладами в іноземній валюті. Крім того, здійснений судом апеляційної інстанції розрахунок не суперечить вищевказаним положенням Цивільного кодексу України на які посилається заявник.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, врахував висновки суду касаційної інстанції, які стали підставою для скасування попереднього судового рішення, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п.5 ч.4 ст.328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення процентів за договором банківського вкладу за прострочений період виплати та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак