АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 жовтня 2016 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 24 жовтня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовувало слідуючими обставинами.

Між позивачем та ОСОБА_2І 29.09.2005р. було укладено кредитний договір №221, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 25 000дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних, з остаточним терміном повернення 29.09.2010р.

Позивач зазначав, що відповідно до наданого розрахунку заборгованості на момент звернення з позовом ОСОБА_2 було частково погашено заборгованість за кредитним договором №221, а саме: повністю погашено тіло кредиту у розмірі 23203дол.США та частково відсотків у розмірі 394,45дол.США.

Враховуючи той факт, що заборгованість по процентам залишилася, станом на 04.05.2016р. загальна сума заборгованості становить 104809,48грн., яка складається з заборгованості за відсотками в розмірі 4278дол.США.

22-ц/794/1058/ 2017р. Провадження № 727/1058/17 Головуючий у 1 інстанції Літвінова О.Г.

Категорія 19/27 доповідач Перепелюк І.Б

Позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість.

Заочним рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 жовтня 2016 року позов банку задоволено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 24 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати.

Не погоджуючись з заочним рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить заочне рішення та додаткове рішення скасувати.

Апелянт вважає оскаржуване заочне рішення та додаткове рішення незаконними та необґрунтованими, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що позивач вже звертався до неї в суд з аналогічним позовом в 2008 році, доказом чого є наявність рішень судів, які набрали законної сили.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення та додаткове рішення скасувати, закрити провадження по справі.

Встановлено, що ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» та ОСОБА_2І 29.09.2005р. уклали кредитний договір №221, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 25 000дол.СШАзі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних, з остаточним терміном повернення 29.09.2010р.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок..

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором було забезпечено 30.08.20105р. іпотечним договором №135, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, згідно якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1.

Предявляючи позов, банк посилався на те, що оскільки ОСОБА_2 було лише частково погашено заборгованість за кредитним договором №221, а саме: повністю погашено тіло кредиту у розмірі 23203дол.США та частково відсотків у розмірі 394,45дол.США., а заборгованості по відсоткам становить 4278,00дол.США. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути заборгованість по відсоткам в розмірі 4278,00дол.США, що в гривневому еквіваленті становить 104809,48грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вже звертався до відповідача про стягнення з неї заборгованості за відсотками в розмірі 4278дол.США і рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15.05.2008р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованість по процентах за кредитним договором № 221 від 29.09.2005р. в сумі 21603,90грн. та судові витрати.

Цим же рішенням встановлено, що у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивачем було звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса від 01.06.2006р.

17 липня 2007 року квартира АДРЕСА_1 була продана на прилюдних торгах за ціною 158350грн.

З грошових коштів, отриманих від реалізації майна, вимоги позивача були задоволені в сумі 119 167,12грн.(згідно виконавчого напису нотаріуса), інші грошові кошти пішли на сплату винагороди та витрат за проведення прилюдних торгів.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 14.08.2008р. рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15.05.2008р.в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» процентів за кредитним договором, змінено та постановлено стягнути з неї на користь банку процентів 19846,25грн.

За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання як такого, що вважається виконаним згідно із ст. 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобовязання має похідний характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути наслідком подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, у справі № 3-71гс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України.

Крім цього, такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 3 лютого 2016 року, у справі № 6-1080цс15

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, як іпотекодержателем, було використано його право звернути стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, що свідчить про його намір відмовитись від продовження правовідносин з позичальником достроково через порушення останнім умов договору.

Ст. 611 ЦК України передбачено настання правових наслідків у разі порушення зобовязання, встановлених договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом.

З викладеного видно, що позивач, звертаючи стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та вказуючи суму заборгованості по тілу кредиту в повному обсязі, обрав спосіб захисту свого порушеного права і тим самим висловив волю на припинення зобовязання, укладеного між ним та позичальником на строк до 29.09.2010р.

Таке право позивача закріплено в ч. 1 ст. 615 ЦК України та передбачено умовами кредитного договору.

При розгляді справи суд першої інстанції не встановив всіх обставин справи, не звернув увагу на те, що позивач вже звертався до відповідача про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 4278дол.США. Зазначене підтверджується рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15.05.2008р. та рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 14.08.2008р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» процентів за кредитним договором в сумі 19846,25грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи, що позивач вже звертався до відповідача з позовом і судом ухалені рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 жовтня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 жовтня 2016 року, на підставі ч.1 ст.310 ЦПК слід скасувати, провадження по справі закрити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи зазначені норми, слід стягнути з позивача на користь апелянта 1778,86грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.307, ч.1 ст.310, п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 жовтня 2016 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 24 жовтня 2016 року скасувати.

Провадження по справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Стягнути з ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» на користь ОСОБА_2 1778,86грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

Вірно з оригіналом :