Ухвала

іменем україни

25 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства ім. Зубковського, третя особа - Управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області, про витребування земельної ділянки із чужого незаконного користування,за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2017 року,

вс т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства ім. Зубковського та просив витребувати із незаконного користуввання останнього земельну ділянку площею 2,17 га, розташовану на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, власником якої він є відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 04 червня 2004 року.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вирішити справу по суті спору.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи позов, зазначав наступне.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 2,17 га, розташованої на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 04червня 2004 року.

15 грудня 2012 року між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем -Приватним підприємством ім. Зубковського укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, строком 5 років (п.8 договору).

Пунктом 9 договору визначено, що орендна плата орендарем вноситься у розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Цього ж дня між позивачем та відповідачем підписано акт передачі спірної земельної ділянки.

23 грудня 2013 року проведено державну реєстрацію даного договору, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

У позовній заяві як на підставу недійсності договору оренди землі позивач посилався на те, що у договорі не визначено розмір орендної плати, не визначено, чи сплачується орендна плата із урахуванням індексації.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оренду землі»орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян -власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)(зі змінами та доповненнями) визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Отже, орендна плата за землю сільськогосподарського призначення визначається у відсотках від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і повинна складати не менш 3 % від неї.

Із матеріалів справи вбачається, що у спірному договорі сторонами визначена орендна плата у розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, з договору оренди вбачається, що він підписаний сторонами, фактів звернення позивача до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду про зміну будь-яких умов договору на момент підписання договору не встановлено.

За таких обставин, правильно застосувавши норми матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору під час його укладення, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова