Справа № 274/5617/15-ц Провадження № 22-ц/772/1693/2017Головуючий в суді першої інстанції Сєчко В. Л.
Категорія 48 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна, -

встановила:

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, та з урахуванням уточнення позовних вимог, просила поділити спільне майно шляхом стягнення з ОСОБА_2 ? суми коштів, виплачених за договором про надання споживчого кредиту № 0 для придбання автомобіля ВАЗ 111730, днз НОМЕР_2, укладеного відповідачем з ПАТ «УкрСиббанк» під час перебування в зареєстрованому шлюбі в період з 26 лютого 2010 року по 11 березня 2010 року включно в сумі 93634, 68 грн., судовий збір та витрати на оплату юридичної допомоги в сумі 3000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26.05.2015 року. Відповідач приховав своє матеріальне становище , оскільки на момент укладення шлюбу мав кредитні зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.10.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем на суму 9310 дол. США для придбання автомобіля ВАЗ 111730, днз НОМЕР_3. 11 березня 2010 року, в період перебування з відповідачем у шлюбі вона власними коштами від імені ОСОБА_2 погасила залишок кредиту в сумі 6827, 73 дол. США, відсотки 80, 03 дол. США. Крім того, ОСОБА_2 також мав кредитні зобов'язання за договором, укладеним з АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 014/035-05/50799 від 22.08.2007 року. Тобто, на момент укладення шлюбу ОСОБА_2 мав два валютні кредити, погашати які він коштів не мав. На підставі ст.ст. 61, 69 СК України просила стягнути половину коштів, витрачених на погашення кредиту в сумі 3453,88 дол. США , що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 07.03.2016 року становить 93634,68 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року позов задоволено частково.

Проведено розподіл спільного майна подружжя між ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 89468,86 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6на користь ОСОБА_4 609 гривень, за сплату судового збору та 3000 гривень за надання правової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 285,69 гривень судового збору зарахувавши кошти до спеціального фонду Державного бюджету.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 травня 2017 року виправлено описку у вступній, першому, другому, третьому, четвертому абзацах резолютивної частини рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року та вступній, описовій та резолютивних частинах ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, вказавши замість ОСОБА_4 прізвище ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з підстав, зазначених в ній, просив суд її задовольнити.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кошти, виплачені на погашення кредиту 11.03.2010 року є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу відповідно до принципу рівності часток кожного з подружжя. Водночас, виходячи з офіційного курсу долара США до гривні станом на день ухвалення рішення, стягнув 89468,86 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області 26 лютого 2010 року за актовим записом №10 (а.с.12).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.63) .

13 жовтня 2008 року між банком АКІБ «УкрСиббанк» і відповідачем по справі був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 9310 доларів США, що еквівалентно 45806,13 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника для особистих потреб , а саме для купівлі автомобіля, з кінцевим терміном повернення 11 жовтня 2013 року , зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами (а.с.121).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір поруки № 233847 від 13.10.2008 року між банком та ОСОБА_7, за умовами якого ОСОБА_7 зобов'язується перед кредиторами відповідати за невиконання ОСОБА_6 усіх зобов'язань перед банком, що виникли з кредитного договору, а також позичальник передав в заставу банку транспортний засіб - марки ВАЗ, модель 111730, 2008 року випуску, № шасі НОМЕР_4, днз НОМЕР_2. Вартість предмета застави 53370 грн. (а.с. 130-132).

Згідно з Обліковою карткою приватного ТЗ НОМЕР_5 за ОСОБА_2 10.10.2008 зареєстрований автомобіль НОМЕР_1 (а.с.18).

Відповідно до довідки АТ «УкрСиббанк» від 25.11.2016 року станом на 26.02.2010 по кредитному договору № 0 від 13.10.2008 по клієнту ОСОБА_2 фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання перед АТ «УкрСиббанк» становив: основний борг - 6827,73 дол. США, 54553,57 грн. - еквівалент по курсу НБУ, відсотки -80,03 дол. США, 639,44 грн. - еквівалент по курсу НБУ, штрафи, неустойки - 0,00 грн. (а.с. 119).

Як вбачається з розпорядження №1 від 11.03.2010 АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_2 достроково погасив кредит 11.03.2010 та відповідно до виписки по кредитному договору 11.03.2010 був погашений кредит в сумі 6 658,03 дол. США одним платежем , 27,81 доларів США - доходи за кредитами на поточні потреби , що надані фізичним особам , 87,65 доларів США -прострочені нараховані доходи за кредитами на поточні потреби , що надані фізичним особам. (а.с.58)

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 22, 23, 24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

З аналізу змісту вказаних статей вбачається, що спільною сумісною власністю подружжя є майно (в тому числі грошові кошти) набуте подружжям за час шлюбу і наявне у подружжя на час розгляду справи або у третіх осіб, а також борги подружжя, які виникли за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як стверджує позивач ОСОБА_4, вона достроково погасила заборгованість за кредитом № 0 від 13.10.2008 , який було укладено ОСОБА_2 до шлюбу, за рахунок своїх власних коштів.

Водночас, зміни до кредитного договору № 0 від 13.10.2008 в частині позичальника, не вносилися, боржником за даним договором є лише ОСОБА_2, також кошти на погашення кредитної заборгованості сплачувалися від імені позичальника - відповідача у справі .

Кредитний договір № 0 від 13.10.2008 укладено до шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4, тобто є особистим зобов'язанням відповідача.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначено у статті 60 СК України.

Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт , що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що нею було укладено договір в інтересах сім'ї на отримання коштів, які були використані в інтересах сім'ї.

Також позивачем не доведено правову природу походження коштів в сумі 6907,76 доларів США , які за її твердженням, були використані для погашення кредиту.

Враховуючи те, що до погашення заборгованості за кредитом, сторони перебували у шлюбі протягом тринадцяти днів, а також недоведеність належними та допустимим доказами погашення заборгованості ОСОБА_4 за власні кошти чи за спільні кошти з відповідачем, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір належним чином не встановив коло спірних правовідносин, неповно з'ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку, про часткове задоволення позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, п.1.ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ Ю.Б. Войтко

/підпис/ І.М. Стадник

Згідно з оригіналом: