Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 дофізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області, про стягнення майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) про стягнення майнової та моральної шкоди, мотивуючи тим, що відповідач проводив роботи по заміні опалення в її квартирі АДРЕСА_1.

Після випробування системи опалення у вересні 2014 року в зазначеній квартирі стався прорив мереж теплопостачання та деформація поліпропіленових труб, внаслідок чого відбулося затоплення її квартири та квартири поверхом нижче.

Також зазначала, що вона намагалася вирішити питання мирним шляхом через звернення до відповідача з листом-претензією, однак лист не отриманий ФОП ОСОБА_5 та повернувся до позивача в зв'язку з закінченням строку зберігання.

Посилаючись на викладене та на те, що їй відповідачем заподіяно майнової та моральної шкоди, просила суд стягнути на її користь з ФОП ОСОБА_5 11 506 грн 24 коп. - майнової шкоди та 10 000 грн - моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з акту за липень 2014 року № б/н приймання - виконання будівельних робіт ФОП ОСОБА_5 було забезпечено проведення ремонтно-будівельних робіт в квартирі позивача, а саме: по розбиранню, улаштуванню трубопроводів водопостачання, демонтажу та улаштуванню опалювальних радіаторів, під'єднання нових ділянок трубопроводу до існуючих мереж водопостачання та опалення, установлення вентилів.

Залиття квартири ОСОБА_4 та квартири, яка знаходиться поверхом нижче сталося 10 вересня 2014 року.

10 вересня 2014 року було складено акт про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), з якого вбачається, що причиною залиття стало самовільне втручання власником квартири № 30 до системи централізованого опалення, а саме: від'єднання радіаторів для шпаклювання поверхні за ними та установки відбивача теплової енергії.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 02 грудня 2015 року за №1164/1165/15-21, проведеної Вінницьким відділенням КНДІСЕ вбачається, що визначити можливі причини втрати якості встановленого ФОП ОСОБА_5сантехнічного обладнання при заміні опалення у квартирі позивача не вбачається можливим, оскільки залиття вказаної квартири сталося 10 вересня 2014 року (акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), відсутній), що передбачає значний проміжок часу та експерт не мав можливості досліджувати дану квартиру станом на 10 вересня 2014 року.

Визначити технічну причину пошкоджень в зазначеній квартирі експертизою визначити не вдалося.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, доведено вину останньої в залитті своєї квартири та квартири позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК Українивласник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Із роз'яснень викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача; вина.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням заперечень сторін, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки не було доведено факту пориву мереж теплопостачання та деформації поліпропіленових труб у вищевказаній квартирі ОСОБА_4, та те, що залиття цієї квартири відбулось внаслідок неправомірних дій відповідача, ні причинний зв'язок між завданою їй шкодою і діями відповідача, ні вину останньої. В ході розгляду справи позивачем не заявлялося клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи. При прийнятті рішення відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України судом було враховано рішення судів в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4про відшкодування майнової та моральної шкоди, якими було доведено вину ОСОБА_4 в залитті своєї квартири та квартири ОСОБА_6

При цьому судами вірно відмовлено й в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної позивачу діями відповідача, оскільки ці вимоги є похідними від вимог про стягнення майнової шкоди.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 04 квітня 2016року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова