Справа № 336/1728/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

Головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період проходження військової служби з 15.05.1962 року по 21.06.1963 року проходив службу в в/ч НОМЕР_1 та приймав безпосередню участь в повітряних випробуваннях ядерної зброї, що підтверджено довідкою №448/16/4765 від 20.09.1999 року. 11.05.1967 року під час учбово-тренувальних стрибків з парашутом, внаслідок тяжкого приземлення отримав перелом стегна лівої голені з вивихом стопи, що підтверджено висновком військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_2 у свідоцтві про хворобу №370 від 28.07.1967 року. З 28.08.1968 року по 23.10.1968 року виконував інтернаціональний обов`язок у складі в/ч НОМЕР_3 у спецвідряджені в Чехословаччині, що підтверджено довідкою Центрального архіву МО СРСР від 27.12.1994 року на підставі чого позивачу встановлено статус учасника бойових дій. 19.03.1979 року військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_2 було зроблено висновок про наступне: Деформуючий спондильоз шийного, грудного та поясничного відділу хребта І-ІІ ст. з помірним порушенням функції, вторинний корешковий вертеброгенний синдром, початкові прояви деформуючого артроза лівого тазобедреного та лівого колінного суставів з помірним порушенням функції, початкові явища черебрального атеросклерозу, атеросклероз аорти, атеросклеротичний кардіосклероз з порушенням кровообігу І ст. отримано в період проходження військової служби, про що видане відповідне свідоцтво про хворобу №195 від 19.03.1979 року. Відповідно до відомостей, перелічені хвороби у позивача виникли у зв`язку з захворюваннями, які отримані в виконання службового обов`язку, у зв`язку з чим останньому 26.11.2002 року безстроково встановлено ІІ групу інвалідності (інвалід війни) з висновком про умови та характер праці: «непрацездатен», що підтверджено довідкою МСЕК серії 2-18 АВ №094855 від 26.11.2002 року. Позивач зазначає, що досі перебуває на стаціонарному лікуванні, однак від подальшого лікування його стан здоров`я не покращився, і з кожним роком тільки погіршується. Вина відповідача МОУ на думку позивача полягає в тому, що саме за наказом, а не за власним бажанням, позивач проходив службу в надзвичайно небезпечних умовах в результаті чого зараз він вимушений зазнавати постійних моральних страждань з приводу стану свого здоров`я. У зв`язку з чим порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Він постійно потребує лікування, його здоров`я з кожним роком погіршується, він страждає на головні болі, не має можливості працювати, може вільно пересуватись на велику відстань, не може належним чином матеріально забезпечувати свою родину.
Вважає, що у зв`язку з отриманими хронічними хворобами йому завдана моральна шкода в розмірі 200 000,00 грн. яку він просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь.
Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі його представника (а.с.72).
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, підтримує раніше надіслані заперечення та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно наданих заперечень, відповідач заперечує проти позову, вважає, що відсутні підстави для його задоволення, оскільки, на його думку, позивачем та його представником не було надано документальних доказів моральних страждань. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не проходив військову службу у Збройних Силах України, в матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач в період проходження військової служби з 15.05.1962 року по 21.06.1963 року проходив службу в в/ч НОМЕР_1 та приймав безпосередню участь в повітряних випробуваннях ядерної зброї, що підтверджено довідкою №448/16/4765 від 20.09.1999 року (а.с.7). 11.05.1967 року під час учбово-тренувальних стрибків з парашутом, внаслідок тяжкого приземлення отримав перелом стегна лівої голені з вивихом стопи, що підтверджено висновком військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_2 у свідоцтві про хворобу №370 від 28.07.1967 року (а.с.9). З 28.08.1968 року по 23.10.1968 року виконував інтернаціональний обов`язок у складі в/ч НОМЕР_3 у спецвідряджені в Чехословаччині, що підтверджено довідкою Центрального архіву МО СРСР від 27.12.1994 року (а.с.8) на підставі чого позивачу встановлено статус учасника бойових дій. 19.03.1979 року військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_2 було зроблено висновок про наступне: Деформуючий спондильоз шийного, грудного та поясничного відділу хребта І-ІІ ст. з помірним порушенням функції, вторинний корешковий вертеброгенний синдром, початкові прояви деформуючого артроза лівого тазобедреного та лівого колінного суставів з помірним порушенням функції, початкові явища черебрального атеросклерозу, атеросклероз аорти, атеросклеротичний кардіосклероз з порушенням кровообігу І ст. отримано в період проходження військової служби. Про що видане відповідне свідоцтво про хворобу №195 від 19.03.1979 року (а.с.10). Відповідно до відомостей, перелічені хвороби у позивача виникли у зв`язку з захворюваннями, які отримані в виконання службового обов`язку, у зв`язку з чим позивачу 26.11.2002 року безстроково встановлено ІІ групу інвалідності (інвалід війни) з висновком про умови та характер праці: «непрацездатен», що підтверджено довідкою МСЕК серії 2-18 АВ №094855 від 26.11.2002 року (а.с.12).

Будь-яких інших доказів того, що позивач отримав ушкодження здоров`я в період проходження військової служби, а саме під час проходження інтернаціонального обовязку у складі в/ч НОМЕР_3 у спецвідрядженні в Чехословаччині, з боку позивача та його представника не надано.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.
Згідно змісту Постанови Верховної Ради України «Про чисельність Збройних Сил України; нормативно-правовий акт № 235-VIII від 05.03.2015 року та ст.3 Закону України «Про Збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. За вказаними нормативними актами, Збройні Сили України утворені лише 06.12.1991 року.

Відповідно до листа Генерального штабу Збройних Сил України Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142, документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Судом встановлено, що згідно висновку, позивач з 28.08.1968 року по 23.10.1968 року виконував інтернаціональний обов`язок у складі в/ч НОМЕР_3 у спецвідряджені в Чехословаччині, на підставі чого позивачу встановлено статус учасника бойових дій, та відповідно, зазнав моральної шкоди внаслідок отримання такого захворювання.
Згідно ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов`язок надання яких покладається на сторони по справі.
Позивач не надав належних доказів того, що під час отримання ушкодження свого здоров`я, він перебував на службі у Збройних силах України, які утворились лише 06.12.1991 року. Таким чином, Міністерство оборони України не може бути визнане особою, яка має нести відповідальність за спричинення моральної шкоди позивачу у даному випадку.
Порядок відшкодування моральної шкоди, визначений ст.1167 ЦК України, передбачений для деліктної відповідальності та на спірні правовідносини не поширюється, оскільки законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності.
Посилання позивача, в обґрунтування своїх позовних вимог, на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові №3-86гс14 від 21.10.2014 року, до даного випадку застосована бути не може, оскільки вона стосується питань відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дій чи бездіяльності посадових осіб саме Міністерства оборони України, які спричинили матеріальні збитки майну іншої юридичної особи.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Шевченкывський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя О.О. Наумов