Провадження № 22ц/790/3634/17 Головуючий 1 інст. Шестак О.І.
Категорія: про надання послуг
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Котелевець А.В.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

В С Т А Н О В И Л А :

28 липня 2016 року представник КП «Харкiвськi тепловi мережi» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив стягнути солідарно з вiдповiдачiв на користь позивача заборгованiсть за послуги з теплопостачання в сумi 20864 грн. 23 коп. за перiод з 01 січня 2004 року по 29 лютого 2016 року; 3% річних в сумі 375 грн. 49 коп., інфляційні витрати в сумі 3682 грн. 14 коп., а також судовий збiр в сумi 1378 грн.

В обгрунтування зазначених вимог представник позивача зазначила, що позивач надає послуги з централiзованого опалення i пiдiгрiву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згiдно Закону України «Про житлово-комунальнi послуги» i Правил надання послуг з централiзованого опалення, постачання холодної i гарячої води, що регулюють вiдносини мiж виконавцем послуг (позивачем) i споживачами, якi отримують цi послуги. За перiод з 01 січня 2004 року по 29 лютого 2016 року вiдповiдачi не в повному обсязi сплачували вартiсть наданих послуг. Загальна сума заборгованостi складає 20864 грн. 23 коп. Крім того, відповідачам нараховано 3% річних в сумі 375 грн. 49 коп. і інфляційні витрати в сумі 3682 грн. 14 коп.

25 жовтня 2016 року відповідачі подали до суду заяву, в якій, посилаючись на ст. 257, ч. 4 ст. 267 ЦПК України, просили застосувати позовну давність відносно заявлених позовних вимог і відмовити позивачеві в позові.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумi 8314 грн. 47 коп. за перiод з 01 квітня 2013 року по 29 лютого 2016 року. Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КП «Харківські теплові мережі» 3% річних в сумі 375 грн. 49 коп., інфляційні витрати в сумі 3682 грн. 14 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Судова колегія перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, відповідачі проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і є споживачами КП «Харківські теплові мережі».

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 2 грудня 1998 року №1407, позивач є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. КП «Харківські теплові мережі» здійснює господарську діяльність у сфері надання послуг з теплопостачання споживачам м. Харкова, керуючись нормативно-правовими актами та затвердженими в установленому порядку тарифами.

Позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ від 24 червня 2004 року, Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497 та Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги.

Вiдповiдно до вiдомостi нарахувань i оплат за теплову енергiю з урахуванням перiода платежа, а період з 01 січня 2004 року по 29 лютого 2016 року відповідачі не сплачували вартість наданих послуг, в зв'язку з чим утворилась заборгованості, яка складає 20864 грн. 23 коп.

З копії ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року вбачається, що 25 березня 2016 року КП «Харківські теплові мережі» зверталось до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за послуги з теплопостачання станом на 01 березня 2016 року в розмірі 12582 грн., що утворилась за період з 01 липня 2011 року по 29 лютого 2016 року, а також 3% річних в сумі 332 грн. 72 коп., інфляційні витрати в сумі 3707 грн. 90 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року відмовлено в прийнятті вказаної заяви КП «Харківські теплові мережі».

Під час судового розгляду справи відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просили застосувати строк позовної давності та відмовити КП «Харківські теплові мережі» в задоволені позовних вимог.

Оскільки позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу з приводу того ж предмету і з цих же підстав, суд першої інстанції застосував строк позовної давності та стягнув заборгованість за період з 01 квітня 2013 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 8314 грн. 47 коп.

З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір 3% річних становить 375 грн. 49 коп. та і інфляційні витрати 3682 грн. 14 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дослідивши докази у справі і надавши їм оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2013 року по 29 лютого 2016 року. В задоволені позовних вимог за послуги теплопостачання за період з 01 січня 2004 року по 31 березня 2013 року відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доказів, які б спростували правильність тарифу чи розрахунку нарахованої оплати за користування послугами позивача, відповідачами не надано.

Посилання під час судового розгляду справи щодо неукладення між сторонами договору про надання послу, не є підставою для звільнення відповідачів від відповідальності.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, а саме: споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, а також його правом є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати дані послуги передбачений також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є обмеженою. У таких випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Зокрема ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Таким чином, укладення такого договору є обов'язковим для відповідачів і його відсутність не може бути підставою для несплати житлово-комунальних послуг чи звільнення споживача від оплати наданих житлово-комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами, що прямо передбачено ч. 2 ст. 162 ЖК Української РСР та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Посилання в апеляційній скарзі, що судовий збір сплачено не позивачем та надані їм платіжні документи не можно вважати сплатою судового збору, є помилковими.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених судових витрат надано платіжні доручення №3520 від 31 березня 2015 року про сплату судового збору в розмірі 243,60 грн., а також платіжне доручення №6366 (#141696726) від 16 червня 2016 року про сплату судового збору в розмірі 1134 грн. 40 коп., а всього в розмірі 1378 грн.

Законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

До позовної заяви платіжні документів були надані в оригіналі. Доказів того, що платіжні документи були використані під час розгляду іншої справи або грошові кошти не надійшли до Державного бюджету України, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені на її обґрунтування, процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування рішення районного суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог КП «Харківські теплові мережі».

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -