АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/161/17 Номер провадження 22-ц/786/1655/17Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

При секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Лубенсього міськрайонного суду Полтавської області від 24 квітня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Територіальної громади в особі Лубенської міської ради, фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_5 про відновлення меж між неприватизованими земельними ділянками ,-

В С Т А Н О В И Л А :

24 січня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про зобовязання ОСОБА_2, ОСОБА_3 відновити межі відповідно до акту комісії виконавчого комітету Лубенської ради по вирішенню спорів щодо земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян від 21 грудня 2016 року та затвердженого рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради № 347 віл 28 грудня 2016 року. Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 лютого 2016 року вона є власницею житлового будинку з господарськими будівлями за адресою м. Лубни, вул..П.Мирного,13. При зверненні до Лубенської міської ради з метою приватизації земельної ділянки, було виявлено самовільний захват частини її земельної ділянки відповідачами у справі. На вимогу повернути самовільно захоплену земельну ділянку розміром 0, 0050 га. відповідачі не реагують.

Рішенням Лубенсього міськрайонного суду Полтавської області від 24 квітня 2017 рокузобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_3, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 відновити межі відповідно до акту комісії виконавчого комітету Лубенської міської ради по вирішенню спорів щодо земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян від 21 грудня 2016 року та затвердженого рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради № 347 від 28 грудня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати по сплаті судового збору по 320 гривень з кожного.

З вказаним рішенням не погодилися відповідачі та оскаржили його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просили рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказують, що земельна ділянка під будинком № 11 по вул. П.Мирного не розподілена між співвласниками будинку та не визначені її частки. В свою чергу, земельна ділянка, щодо якої позивач заявила позовні вимоги знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_6, яка в свою чергу не була залучена судом до участі у справі, рішення суду впливає на її права та обовязки.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 лютого 2016 року є власницею житлового будинку з господарськими будівлями за адресою м.Лубни, вул..П.Мирного, 13 (а.с.13). В свою чергу, земельна ділянка під вказаним домоволодінням не приватизована.

Рішенням Лубенської міської ради від 12 жовтня 2016 року надано ОСОБА_3, ОСОБА_6 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: м.Лубни, вул..П.Мирного,11 / а.с.89/.

Також, рішення Лубенської міської ради від 10 листопада 2016 року надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою м.Лубни, вул..П.Мирного, 13.(а.с.19).

Як вбачається з ОСОБА_7 комісії по вирішенню спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян № 347 від 28.12 2016 р. комісією, під час проведення землевпорядних робіт було виявлено, що фактична площа земельної ділянки у ОСОБА_4 становить 0,0598 га., тоді коли згідно технічної документації на житловий будинок повинна становити 0,0642 га., тобто менша на 50 кв.м. Площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні відповідачів становить 0, 1042 га., а згідно документації повинна бути 0,0992 га., тобто більша на 50 кв.м. З урахуванням викладеного, комісією було визнано факт самовільного захоплення ОСОБА_8 та ОСОБА_3М, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, частини земельної ділянки площею 0, 0050 га.,яка перебуває у користуванні ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі самовільно захопили частину земельної ділянки площею 0, 0050 га., яка перебуває у користуванні позивачки , що підтверджується актом комісії по вирішенню спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян від 21.12.2016 року.

З даним висновком не погоджується колегія суддів, оскільки він зроблений всупереч ст.213,214 ЦПК України без дотримання судом вимог щодо повного зясування обставин справи, обґрунтовування рішення належними доказами.

Статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст.ст.213,214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення; якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення місцевого суду вищевказаним вимогам не відповідає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з технічного паспорту, виданого 05 грудня 1979 року, на житловий будинок № 13 по вул.. П.Мирного у м. Лубни, виділена площа земельної ділянки вказаного домоволодіння, відповідно до Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської Ради депутатів трудящих № 210 від 19 червня 1979 року, складає 600 м.кв. В свою чергу, загальна площа земельної ділянки по фактичному користуванню складає 642 кв.м. / а.с.5-8/.

На підтвердження даної обставини позивачем в судовому засіданні було надано рішення Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської Ради депутатів трудящих № 210 від 23 грудня 1965 року відповідно до якого попередньому власнику ОСОБА_9 було надано право індивідуального житлового будівництва на земельній ділянці 600 м.кв.

Будь яких дока на підтвердження правових підстав користування земельною ділянкою площею 642 кв.м позивачем не надано.

З акту комісії по вирішенню спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян № 347 від 28.12 2016 р. вбачається, що площа земельної ділянки, якою має користується позивач, складає 642 кв.м., що в свою чергу, визначено на підставі технічної документації, але відповідного рішення про виділення позивачу земельної ділянки в такому розмірі в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням викладеного, та враховуючи пріоритетність рішення органів виконавчої влади у порівнянні з технічною документацію, колегія суддів вважає, що в діях відповідачів не вбачається порушень прав позивача, оскільки вона користується земельною ділянкою, площа якої відповідає рішенню виконавчого комітету Лубенської міської Ради депутатів трудящих від 23 грудня 1955 року.

Крім того, суд першої інстанції встановивши, що домоволодіння відповідачів перебуває у спільній частковій власності, а саме уСозінової С.Г. -12/25 та у ОСОБА_6 13/25 частин будинковолодіння та у їх спільному користуванні перебуває земельна ділянкапо вул.П.Мирного, 11 у м. Лубни, але не залучив всіх співвласників даного будинковолодіння, чим допустив порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи;порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відповідно до ст.309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Лубенсього міськрайонного суду Полтавської області від 24 квітня 2017 року - скасувати та постановити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Територіальної громадив особі Лубенської міської ради, фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_5 про відновлення меж між неприватизованими земельними ділянками відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: / підпис/ ОСОБА_7 / підпис/ ОСОБА_10

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя : ___________ Т.В.Одринська