АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Панченка М.М., Рейнарт І.М.

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за угодою про надання юридичних послуг, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року,

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь кошти в сумі 44 245 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у жовтні 2014 року до нього звернувся ОСОБА_2 з проханням надати юридичні послуги по захисту брата своєї дружини ОСОБА_3 в процесі досудового розслідування та в судовому засіданні.

07 жовтня 2014 року між ним, як адвокатом, та ОСОБА_2, як клієнтом, було укладено угоду про надання юридичних послуг, що будуть надаватися в процесі досудового та судового слідства ОСОБА_3

Оскільки вказана угода не містила в собі розкриття конкретних видів юридичних послуг, суму та порядок оплати юридичних послуг, 07 жовтня 2014 року сторонами укладено додаткову угоду, в якій було узгоджено вартість окремих видів послуг, які надаються адвокатом, а також вартість участі адвоката в судових засіданнях.

Після оформлення та підписання угод він розпочав роботу по здійсненню захисту ОСОБА_3, з яким узгоджував її види, об'єм та розрахунки.

31.10.2014 року родичі ОСОБА_3 за надання останньому юридичних послуг сплатили йому 5000 грн.; 26.11.2014 р. та 11.12.2014 р. - 6000 грн.; 20.01.2015 р. - 21 000 грн. 27.01.2015 року він отримав відмову від оплати його юридичних послуг.

У зв'язку з односторонньою відмовою від оплати юридичних послуг, угода про надання юридичних послуг від 07 жовтня 2014 року була розірвана.

З підзахисним ОСОБА_3 він погодив загальну вартість виконаної роботи у розмірі 76 245 грн. та з остаточною сумою заборгованості за вирахуванням отриманих коштів в сумі 44 245 грн.

Оскільки відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання, передбачені додатковою угодою про оплату юридичних послуг, просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що за приписами ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, змовник зобов'язаний оплатити надану ним послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Те, що адвокатом було надано правові послуги у повному обсязі та належної якості засвідчується актом приймання-передачі наданих послуг, які підзахисний ОСОБА_3 підписав без жодних застережень. При цьому відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання за угодою про надання юридичних послуг та допустив заборгованість з їх оплати в розмірі 44 245 грн.

Рішення суду першої інстанції не містить мотивів, з яких суд вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались позовні вимоги, відсутній аналіз доказів та посилання на норму матеріального права, на підставі якої вирішувався спір.

Судом було допущено порушення норм процесуального права в частині строку розгляду справи, в направленні повісток, відкладенні розгляду справи, упередженість, умисне затягування підготовки повного тексту судового рішення.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Позивач в судове засідання, призначене на 10.08.2017 р., не з'явився, повідомив про перебування у відпустці по 07.09.2017 р. (а.с.4 т.2).

В подальшому 14.09.2017 р., 28.09.2017 р. та 19.10.2017 р. позивач також в судові засідання не з'являвся. Судові повістки - повідомлення надсилались останньому за всіма відомими адресами, що містяться в матеріалах справи, які повертались до суду у зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання (а.с.15-17 т.2), а остання - з відміткою "виїхали" (а.с.22 т.2).

Відповідно до положень ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

З огляду на відсутність повідомлень сторін про поважність причини неявки, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в їх відсутність.

Заслухавши доповідь по справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовусуд першої інстанції виходив з недоведеності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог статей 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно ст.29 цього Закону України дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦПК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2014 року укладено угоду про здійснення ОСОБА_1, який має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 08 липня 1994 року №622, захисту ОСОБА_3 при провадженні у кримінальній справі.

За умовами вказаної угоди оплата за надані послуги здійснюється за окремою угодою (а.с.31 т.1).

Угодою по наданню юридичних послуг адвокатом ОСОБА_1 від 07 жовтня 2014 року, укладеної між ОСОБА_1 , як адвокатом, та ОСОБА_2, як довірителем підзахисного ОСОБА_3, розмір гонорару адвоката за здійснення захисту останнього встановлено не було.

При цьому сторонами було погоджено розмір винагороди за здійснення наступних дій: а) за вивчення справи (юридичний аналіз) 1 599 грн. ( 1 том оплачується до ознайомлення); в) за підготовку та подання клопотання, заяви, запиту від 299 грн. до 799 грн. (до подання); г) за отримання рішення суду, відповіді на клопотання, запит від 299 грн. (після отримання); д) за участь у одній слідчій дії - 1999 грн. (незалежно від продовжуваності); є) за відвідування підзахисного в СІЗО, ІТК ( +п."а") - 1 999 грн. ( до відвідування); ж) за участь у одному судовому засіданні - 1999 грн. ( незалежно від продовжуваності).

Зобов'язання клієнта й довірителя визначені наступним чином: " З умовами оплати послуг адвоката й доплатами погоджуюсь. Я попереджений, що послуга адвокатом надається тільки після її оплати" (а.с.32 т.1).

Судом встановлено, що позивачем надавались послуги по захисту ОСОБА_3 у кримінальному провадженні.

Позивач визнав, що родичами ОСОБА_3 була здійснена часткова оплата за надані позивачем послуги з захисту останнього.

17 квітня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 склали акт прийому-передачі юридичних послуг та звіт про виконану роботу по кримінальній справі. Згідно вказаного звіту заборгованість по оплаті складає 44 245 грн. (а.с.162-166 т.1).

20 квітня 2015 року, в судовому засіданні при розгляді кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3, останній відмовився від захисника ОСОБА_1 і вказана відмова була прийнята судом (а.с.157-158 т.1).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на те, що умовами укладеного договору було передбачено, що послуга адвоката надається тільки після її оплати, при цьому умови договору не містять чітко визначеного розміру винагороди за надані послуги, з яким би погодився відповідач, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

За змістом ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З огляду на те, що умовами укладеного договору не передбачено такої форми винагороди адвоката, як сплата гонорару, посилання в апеляційній скарзі на положення ч. 2 ст.29 цього Закону є необґрунтованими.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги й в частині не застосування судом першої інстанції положень, що регулюють правовідносини договору доручення.

Так, відповідно до ч. 1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно ч.2 ст.1002 цього Кодексу якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

В даному випадку умовами укладеного між сторонами договору було визначено порядок здійснення оплати - до надання послуг.

Суд першої інстанції застосував норми матеріального права правильно та відповідно до встановлених обставин справи.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, судом не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді:

Справа №752/12361/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/7973/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.