Справа № 646/2360/17
№ провадження 2/646/1179/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2017 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сорока О.П.,

при секретарі - Безсонній Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла «14» грудня 1998 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з метою реалізації права на спадщину, позивач «13» лютого 2017 року звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналу свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, яке було видано на імя ОСОБА_3. Оскільки відсутність оригіналу правовстановлюючого документу позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позивач просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок № 30, з приналежними до нього будівлями та спорудами, по вул. Тернопільській в м. Харкові.

В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, подали клопотання з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та обєктивно оцінивши наявні докази, суд дійшов висновку про наступне.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем після смерті матері - ОСОБА_3.

ОСОБА_3, померла «14» грудня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 161691 від 15.12.1998 р., виданим ОСОБА_2 міським відділом реєстрації актів громадянського стану (а. с. 11).

Після її смерті спадкоємцем першої черги є донька ОСОБА_1, «28» вересня ІНФОРМАЦІЯ_1. Факт родинних відносин позивача зі спадкодавцем підтверджується Свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії І-АГ № 685961 від 08.07.1970 р., виданим бюро запису актів громадського стану виконкому Червонозаводської райради депутатів трудящих м. Харкова (а. с. 9). Зміна прізвища ОСОБА_4 на «Копцева», підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу І-ВЛ № 385699 від 09.08.1975 р. (а. с. 10).

Спадщина складається з житлового будинку № 30 (тридцять) з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Тернопільська. Вартість спадкового майна, відповідно до звіту субєкта оціночної діяльності ТОВ «Експерт оцінка плюс» () про оцінку житлового будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами, загальною площею 79,1 кв.м., що розташований за адресою: м. Харків, вул. Тернопільська, буд. 30, від «17» березня 2017 року (а. с. 25-58 ), складає 250 000 (двісті пятдесят тисяч) гривень.

З метою одержання свідоцтва про право на спадщину, позивач «13» лютого 2017 року звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса ОСОБА_2 міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5

Згідно з п. 2.1., п. 2.2., п. 2.4.-2.5. глави 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22.02.2012 р., спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Номер спадковій справі присвоюється один раз і складається з порядкового номера, за яким вона зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ, та зазначається через дріб (дефіс) рік, у якому вона заведена.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаних вимог, нотаріусом було сформовано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 46737792 від 13.02.2017 року (а. с. 76), відповідно до змісту якої, інформація про заведені спадкові справи щодо громадянки України ОСОБА_3, «06» січня ІНФОРМАЦІЯ_2, та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину у Спадковому реєстрі відсутня.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46737863 від 13.02.2017 р. (а. с. 12), «13» лютого 2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, було заведено спадкову справу № 02/2017 щодо громадянки України ОСОБА_3, померлої «14» грудня 1998 року.

Згідно з пп. 4.12., 4.15. п. 4 глави 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22.02.2012 р., свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до пп. 4.18. п. 4 глави 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22.02.2012 р., приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з неможливістю отримання дубліката документа, що підтверджує право власності матері позивача ОСОБА_3 на вищезазначений житловий будинок, а саме Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Районним житловим експлуатаційним обєднанням Червонозаводського району виконавчого комітету Червонозаводської районної ради народних депутатів «15» березня 1983 року (а. с. 16), та розяснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, що підтверджується листом № 38/02-14 від «03» березня 2017 року (а. с. 13).

Неможливість отримання дубліката вищезазначеного правовстановлюючого документа, підтверджується наявними в матеріалах справи листами-відповідями з Архівного відділу ОСОБА_2 міської ради Харківської області № ТЗ-285 від 22.02.2017 року (а. с. 23) та №К-10 від 06.02.2017 року (а. с. 14), та з Адміністрації Основянського району ОСОБА_2 міської ради № 456/0/194-17 від 28.02.2017 р. (а. с. 24).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 р. № 435-IV, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше «01» січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до «01» січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Часом відкриття спадщини відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, у даному випадку часом відкриття спадщини є «14» грудня 1998 року, у звязку з чим для регулювання спадкових відносин, застосуванню підлягають відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до абз. 14 п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р., на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Абзацом 1 п. 113 глави 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 р. (яка діяла на час відкриття спадщини), передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

До позовної заяви було додано копію паспорта позивача, ОСОБА_1 (а. с. 8), з якої вбачається, що відповідно до відмітки про реєстрацію місця проживання, позивач зареєстрована у вказаному житловому будинку з 21.07.1973 року. Вказаний факт також підтверджується записами в Будинковій книзі для прописки громадян, що проживають ІНФОРМАЦІЯ_3 на Тернопільській вулиці, копія якої наявна в матеріалах справи (а. с. 19-21). Зазначене свідчить про те, що позивач у відповідності до вимог ст. 549 ЦК Української РСР прийняла спадщину після смерті своєї матері, так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки була постійно прописана в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця.

Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане Районним житловим експлуатаційним обєднанням Червонозаводського району виконавчого комітету Червонозаводської районної ради народних депутатів «15» березня 1983 року є належним правовстановлюючим документом, оскільки згідно абз. 3 п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 р. «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 р. № 6-54цс12).

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час спорудження житлового будинку № 30 (тридцять) за адресою: м. Харків, вулиця Тернопільська, замість старого непридатного для проживання, регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР «31» січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від «13» грудня 1995 року. Згідно п. 27 вказаної Інструкції, в разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий документ відбирається та погашається. Свідоцтво про право особистої власності на вищевказаний жилий будинок, видано Районним житловим експлуатаційним обєднанням Червонозаводського району виконавчого комітету Червонозаводської районної ради народних депутатів «15» березня 1983 року на підставі рішення Виконавчого комітету Червонозаводської районної Ради народних депутатів №108/14 від 01.03.1983 р. (а. с. 15), про оформлення правовстановлюючого документа на житловий будинок, побудований замість старого непридатного для життя. Прийняття в експлуатацію прибудови до будинку № 30 (тридцять), здійснено на підставі рішення виконавчого комітету Червонозаводської районної ради народних депутатів № 57/19 від 21.03.1995 р. (а. с. 17).

Відповідно до довідки-характеристики Фонду міського майна ОСОБА_2 міської ради народних депутатів № 3-413 від 18.04.1995 р. (а. с. 18) та довідки з Комунального підприємства «ОСОБА_2 міське бюро технічної інвентаризації» № 1002945 від 14.02.2017 року (а. с. 22), вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами зареєстровано в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим номером 1298/10 за ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право особистої власності від «15» березня 1983 року, виданого РЖЕО Червонозаводського району м. Харкова.

Отже, судом встановлено, що оригінал правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Районним житловим експлуатаційним обєднанням Червонозаводського району виконавчого комітету Червонозаводської районної ради народних депутатів «15» березня 1983 року, у позивача відсутній, а можливість отримання дубліката виключена.

Відповідно до положень п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Згідно абз., абз. 1, 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Положеннями п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 передбачено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено письмовими доказами належність житлового будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тернопільська, буд. 30 - ОСОБА_3, яка померла «14» грудня 1998 року, а також прийняття позивачем ОСОБА_1 спадщини після смерті своєї матері, у звязку з чим суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Однак, позивачем було заявлено вимогу про залишення судових витрат по справі за ним, у звязку з чим, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Враховуючи викладене, керуючись положеннями ст. 16, 392, 1296 ЦК України, ст. 549 ЦК УРСР, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., ст. 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла «14» грудня 1998 року, на житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Тернопільська, буд. 30 (тридцять).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сорока О.П.