У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 23 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС «Комерцбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 26 тис. доларів США зі сплатою 11,9 % річних на строк до 22 жовтня 2017 року. Договором від 09 червня 2009 року, укладеним між правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС «Комерцбанк» - Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_4, внесено зміни до кредитного договору, зокрема кінцевий строк повернення кредиту визначено 23 жовтня 2017 року та встановлено розмір щомісячного платежу у сумі 343,87 доларів США, що має вноситися позичальником із 10 липня 2009 року до 10 числа кожного місяця.

25 травня 2012 року право вимоги за кредитним договором перейшло до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», 15 червня 2012 року внаслідок укладеного договору цесії права вимоги за вищевказаним кредитним договором набуло ПАТ «Альфа-Банк».

Посилаючись на неналежність виконання ОСОБА_4 кредитного зобов'язання, внаслідок чого станом на 09 квітня 2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 10 958,14 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 09 квітня 2015 року становить 257 629 грн 54 коп., із яких: тіло кредиту - 10 617,68 доларів США, що еквівалентно 249 625 грн 21 коп., проценти - 257,12 доларів США, що еквівалентно 6 045 грн 45 коп, пеня - 83,32 долари США, що еквівалентно 1 958 грн 88 коп., позивач просив стягнути вказаний борг із ОСОБА_4

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2015 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 257 629 грн 54 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Останнім рішенням апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 257 555 грн 79 коп., із яких заборгованість за основною сумою кредиту - 249 625 грн 21 коп., за відсотками - 6 045 грн 45 коп., пенею - 1 885 грн 13 коп., та судові витрати в розмірі 2 575 грн 56 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС «Комерцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2608/1007/88-031, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 26 тис. доларів США на строк по 22 жовтня 2017 року на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредит надається банком у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника з урахуванням вартості і ліквідності майна, що передається позичальником в іпотеку банку. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Згідно з п. 3.3 кредитного договору проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця в період по 10 число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту через касу банку. Проценти за користування кредитом визнаються простроченими наступного дня після терміну їх сплати, визначеного цим пунктом.

Відповідно до п. 8 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченої заборгованості. За невиконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених п. п. 5.1.6 - 5.1.12, 9.4, 9.5 цього договору позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2 % від суми, зазначеної в п. 1.1 даного договору, за кожен випадок.

09 червня 2009 року між правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС «Комерцбанк» - Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 2608/1007/88-031, за умовами якого кінцевий строк повернення кредиту визначено 23 жовтня 2017 року (п. 1.1. договору про внесення змін) та встановлено розмір щомісячного платежу у сумі 343,87 доларів США, що має вноситися позичальником, починаючи з 10 липня 2009 року до 10 числа кожного місяця (п. 3.1.1. договору про внесення змін).

Згідно з положеннями п. 9.1 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору, у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов'язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п. 2.1 цього договору, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п. 3.1, 3.3 цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п. 9.2., 9.3. цього договору.

25 травня 2012 року право вимоги за кредитним договором перейшло до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», 15 червня 2012 року внаслідок укладеного договору цесії право вимоги за вищевказаним кредитним договором набуло ПАТ «Альфа Банк».

Станом на 09 квітня 2015 року ОСОБА_4 має прострочену заборгованість за кредитом 10 617,68 доларів США, що еквівалентно 249 625 грн 21 коп., за відсотками 257,14 долари США, що еквівалентно 6 045 грн 45 коп., пеня 83,32 долари США.

Банк скористався правом вимоги про дострокове повернення кредиту, звернувшись з такою вимогою до позичальника 21 квітня 2015 року, яку боржником не виконано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 належним чином взятих за договором зобов'язань.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення закону про нарахування й стягнення пені у зобов'язанні, яке визначене в іноземній валюті.

Апеляційний суд правильно зауважив, що пеня повинна обчислюватись у національній валюті за кожен місяць прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв'язку зі зміною курсу іноземної валюти.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд в повній мірі виконав вимоги ухвали суду касаційної інстанції від 12 жовтня 2016 року, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судом першої інстанції правил підсудності були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Зокрема, апеляційний суд правильно зазначив, що у договорі про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 09 червня 2009 року адресою позичальника зазначено: АДРЕСА_1. Зазначена адреса вказана місцем реєстрації проживання і в копії паспорта ОСОБА_4, що долучений до матеріалів кредитної справи. Обов'язок повідомляти про зміну місця проживання (реєстрації) за п. 5.5 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору покладено на позичальника. Враховуючи те, що ОСОБА_4 про такі зміни кредитора не повідомляла, банк правильно звернувся із позовом до суду за місцезнаходженням відповідача з урахуванням адреси, яку позичальник вказав у реквізитах кредитного договору.

Посилання заявника на те, що суди належним чином не дослідили докази, якими позивач обґрунтував свій позов, а саме договори купівлі продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року та від 15 червня 2012 року є безпідставним та спростовується матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В. Маляренко