АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Базіль Л.В.,
Семиженка Г.В.,
секретарЧертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, до судновласника компанії Seamann Investitionen LTD, Менеджер компанії VALS Marine LTD, Менеджер компанії Megion CO LTD про стягнення заборгованості із заробітної плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 серпня 2017 року,

встановила:

У серпні 2017 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, звернувся до суду із позовом до судновласника компанії Seamann Investitionen LTD, Менеджер компанії VALS Marine LTD, Менеджер компанії Megion CO LTD про стягнення заборгованості із заробітної плати, зазначаючи, що 14 січня 2017 року він уклав з компанією Megion CO LTD контракт найму моряка строком на шість місяців + один місяць на посаді матроса судна STREAMLINE з місячним окладом 700 доларів США.

Власником судна є компанія SEAMANN INVESTITIONEN LTD. Компанія VALS MARINE LTD є комерційним менеджером судна. Компанія MEGION СО LTD є менеджером з безпеки судна та виконує повноваження роботодавця в частині укладення трудових договорів.

Станом на 25 липня 2017 року судно знаходиться в акваторії Херсонського морського порту.

Посилаючись на те, що відповідачі не виплачують заробітну плату в повному обсязі відповідно до умов контракту, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 4 253 доларів США, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість у зазначеному розмірі та відшкодувати понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 12 000 грн.

Ухвалою суду від 15 серпня 2017 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, просить ухвалу суду скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду щодо непідсудності спору Херсонському міському суду Херсонської області не відповідають обставинам справи щодо місцезнаходження майна (судна)відповідачів та зроблені без врахування норм Закону України «Про міжнародне приватне право», що регулюють спірні правовідносини.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність оскарженої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що справа має ознаку іноземного елементу, якою відповідно до положень пункту 2 частини 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» є ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом та виявляється в одній або кількох з таких форм:

хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

У даній справі до Херсонського міського суду звернувся з позовом громадянин Російської Федерації, визначивши відповідальними особами - юридичні особи, місцезнаходженням яких є Російська Федерація.

Інші передбачені п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» ознаки іноземного елементу у спірних правовідносинах відсутні.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.410 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованою в установленому законом порядку Україною та Російською Федерацією, учасники цієї Конвенції визначили, що якщо в частинах ІІ - V цього розділу (правові відносини у цивільних і сімейних справах) не встановлено інше, позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони, а позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території якої знаходиться орган управління юридичної особи, його представництво або філія.

Отже, враховуючи, що в частинах ІІ - V розділу ІІ (правові відносини у цивільних і сімейних справах) Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка ратифікована Законом України №240/94-ВР від 10.11.1994 року, не встановлено інше правило для визначення компетенції судів Договірних Сторін у трудових правовідносинах, колегія суддів вважає, що підсудність даної справи має визначатися за місцезнаходженням органу управління юридичних осіб (їх представництв або філій), що є відповідачами за заявою ОСОБА_5

Оскільки відповідачами є юридичні особи, які значаться зареєстрованими у м. Москва та м. Азов Ростовської області Російської Федерації, то порушену за заявою позивача справу можуть розглядати лише суди Російської Федерації, а звідси - вона не підсудна судам України, зокрема Херсонському міському суду Херсонської області.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України і повернув позивачеві позовну заяву як подану до неналежного суду.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, посилання заявника на порушення судом п.2 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно з яким суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо на території України відповідач має рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, колегія суддів вважає юридично неспроможним, оскільки відповідно до ст.3 наведеного Закону, якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Крім того, судом правильно враховано, що спір, який виник між сторонами, витікає із трудового договору, який був укладений на території Росії між громадянином Росії та юридичними особами, місцезнаходженням яких є Росія і виконання цього договору не пов'язано з Україною, в той час, як норми міжнародного права регулюють трудові відносини, зокрема громадян України, які працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях України.

При цьому до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (ст.52 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

З огляду на наведені вище обставини та положення норм матеріального права, колегія суддів вважає, що колізійною нормою у спірних правовідносинах є право Російської Федерації, а ст.115ЗКпП України, на яку послався позивач в обґрунтування заявлених вимог, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

Необґрунтованим колегія суддів вважає також посилання заявника на порушення судом ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожної особи на справедливий суд , адже зазначена норма міжнародного права передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У спірних правовідносинах для ОСОБА_5, який є громадянином Росії, не має в Україні місця проживання або місця роботи, таким належним судом, встановленим законом, є суд Російської Федерації, а не суд України, на територію якої прибуло належне відповідачам судно для проведення ремонтних робіт і на час розгляду справи апеляційним судом вибуло з морського порту «Херсон».

При наведених обставинах колегія суддів дійшла висновку, що ухвала постановлена судом з додержанням закону і підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: Л.В. Базіль

Г.В. Семиженко