Справа № 161/5601/17
Провадження № 2/161/2260/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Пилип`як Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Луцького гарнізонного військового госпіталю військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що у період з 2011 року по жовтень 2016 року працював лікарем на посаді начальника неврологічного відділення у Луцькому гарнізонному госпіталі. 19.01.2016 року наказом № 2 Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України йому було оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків чергового частини по контролю за несенням служби черговою зміною та дотримання внутрішнього порядку в підрозділах, неправдиву доповідь щодо дотримання госпітального режиму хворими в порушення Інструкції чергового частини. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2016 року пункт 1 наказу № 2 від 19 січня 2016 року командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо накладення на нього догани було скасовано. Дана постанова суду набрала законної сили. Таким чином, було доведено, що дії військової частини НОМЕР_2 щодо винесення відносно нього догани були неправомірними. До моменту винесення вказаної догани йому щомісячно виплачувалась грошова винагорода у відсотковому відношенні відповідно до його грошового забезпечення згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889. Наказом Міністра оброни України від 15.11.2010 року № 595 затверджена Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних сил України. Відповідно до п.п. 4, 5 Інструкції виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видачі наказу про призначення і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно. Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командиром (начальником) військових частин (установ? організацій) на підставі наказів вищих командирів (начальників). П. 10 Інструкції передбачає можливість зменшення розміру винагороди. Саме на підставі отриманої догани йому (позивачу) припинили виплачувати щомісячну додаткову грошову винагороду. Крім матеріальних збитків, завданих невиплатою йому щомісячної додаткової грошової винагороди, незаконним рішенням командира військової частини НОМЕР_1 про оголошення догани йому було завдано моральну шкоду. Тривалість та зухвалість дій відповідача, грубе порушення вимог закону щодо винесення наказу про оголошення догани, а згодом відмови у виплаті додаткової грошової винагороди, нехтування його правами, не дивлячись на наявність судового рішення, яким встановлено незаконність дій відповідача, є поведінкою, що порушує моральні засади суспільства, законність та правопорядок. Усвідомлення того факту, що він має захищати свої законні права та інтереси у судових інстанціях завдає йому глибоких душевних переживань, тривалого неспокою, невпевненості та приниження через глибоке почуття несправедливості. З огляду на викладене вважає, що відповідачем йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 2000 грн. Просить суд визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті йому щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити йому щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 19.01.2016 року по 03.10.2016 року; стягнути з відповідача на його користь 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала з підстав, вказаних у письмових запереченнях (а.с. 28-31), просила у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 був працівником Збройних сил України та працював лікарем на посаді начальника неврологічного відділення у Луцькому гарнізонному військовому госпіталі (військова частина НОМЕР_1 ) з 03.10.2011 року по 03 жовтня 2016 року (а.с. 10-14).
З 2011 року позивач ОСОБА_2 був допущений до виконання обов`язків чергового частини, на час чергування на нього розповсюджувалися ст.ст. 267-331 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

19 січня 2016 року Наказом № 2 командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 було оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків чергового частини по контролю за несенням служби черговою зміною та дотримання госпітального режиму хворими в порушення Інструкції чергового частини.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2016 року, ухваленою за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Луцького гарнізонного військового госпіталю військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково - скасовано пункт 1 наказу № 2 від 19.01.2016 року командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, щодо накладення на працівника ЗСУ ОСОБА_2 догани (а.с. 8-9). Дана постанова суду набрала законної сили і є чиною (а.с. 6-7).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, факт щодо неправомірності дій відповідача - військової частини НОМЕР_1 щодо накладення на ОСОБА_2 догани є встановленим та доказуванню не підлягає.

Суд вважає доведеним, що дії відповідача по оголошення позивачу догани були неправомірними і такими, що порушують його законні права та призвели до моральних страждань. Для відновлення порушених прав позивач змушений був звернутися до суду, витрачати свій час та докладати зусиль для підготовки до судових засідань, перебував у постійному нервовому напруженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру моральної шкоди суд, зважаючи на принципи розумності, виваженості та справедливості, виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його трудових прав, характеру та способу заподіяння моральної шкоди.

Суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявленої позивачем є завищеним, у ході судового розгляду позивачем та його представником у заявленому розмірі не доведений і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., що буде достатньою компенсацією моральних страждань останнього.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Оплата праці працівника Збройних Сил України ОСОБА_3 здійснювалась відповідно до Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12 листопада 2010 року №590, наказу Міністра оборони України від 24 січня 2006 року № 28 «Про впорядкування умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України», наказу Міністра оборони України від 28 лютого 2006 року за № 125 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров»я та установ соціального захисту Збройних Сил України», наказу Міністра оборони України від 18 травня 2006 року за №277 «Про внесення змін до умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України від 24 січня 2006 року № 28».
Відповідно до пункту 4.6 наказу Міністра оборони України від 28 лютого 2006 року за № 125 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту Збройних Сил України» преміювання працівників провадиться відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах фонду оплати праці, затвердженого в кошторисах.
Порядок і умови преміювання (категорії працівників, які підлягають преміюванню, періодичність виплати премій, показники преміювання, умови, за яких працівники не подаються для преміювання, та розміри премій) установлюються Положенням про преміювання, затвердженим командиром військової частини, начальником закладу охорони здоров`я, керівником установи, організації за погодженням з профспілковим органом.
Преміювання керівників закладів охорони здоров`я (підрозділів) та їх заступників здійснюється за рішенням органу вищого рівня.
Працівникам закладів охорони здоров`я у межах фонду оплати праці, затвердженого в кошторисах, може надаватися матеріальна допомога, у тому числі на оздоровлення в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання.
Як вбачається з матеріалів справи, і не оспорюється представником позивача, в період з січня по жовтень 2016 року позивач ОСОБА_2 двічі перебував на лікарняному, а саме з 10 травня 2016 року по 20 травня 2016 року та з14 липня 2016 року по 18 жовтня 2016 року, а також йому була надана щорічна оплачувана відпустка з 7 травня 2016 року по 21 червня 2016 року.
Отже, оскільки, преміювання працівників провадиться відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи, в межах фонду оплати праці, затвердженого в кошторисах та за рішенням органу вищого рівня, суд не вправі зобов`язувати відповідача - військову частину НОМЕР_1 до вчинення дій, які згідно із Законом можуть здійснюватися тільки на власний розсуд командиром та за рішенням останнього.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не здійснював ОСОБА_3 виплату преміальних коштів у зв`язку з наявністю наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно наказу № 2 від 19.01.2016 року.
Отже за таких обставин,позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії суд вважає такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру заробітної плати. Тобто, при подачі даного позову позивачу необхідно було б сплатити 640 грн. за кожну вимогу немайнового характеру.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи (а.с. 20).

Судом позовні вимоги позивача задоволені частково в частині однієї позовної вимоги немайнового характеру, а тому на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Луцького гарнізонного військового госпіталю військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Луцького гарнізонного військового госпіталю військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Луцького гарнізонного військового госпіталю військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного
суду Волинської області С.М. Рудська