У Х В А Л А

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Євграфової Є.П.,

КафідовоїО.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, треті особи: Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду в інтересах Чернігівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на те, що житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва порушило вимоги Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» протягом тривалого часу не передає у комунальну власність Ѕ частину приміщення гуртожитку державного житлового фонду по АДРЕСА_1 разом з зовнішніми мережами, необхідними для обслуговування (електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення), що порушує право фізичних осіб на приватизацію житлової площі цього гуртожитку.

Враховуючи викладене, прокурор просив зобов'язати відповідача передати зазначену частину гуртожитку у комунальну власність.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року, провадження у справі в частині позовних вимог заступника прокурора Чернігівської області в інтересах Чернігівської міської ради до житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва закрито з підстав того, що справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до юрисдикції господарського суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2016 року у задоволенні позову заступника прокурора Чернігівської області в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року рішення районного суду змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2016 року абзаци другий і п'ятий на сторінці рішення 8 (т. 3 а.с. 124). В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року касаційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області відхилено. Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора в інтересах фізичних осіб, суд першої інстанції виходив із того, що передача спірної частини гуртожитку до комунальної власності не здійснювалась через бездіяльність Чернігівської міської ради, а висновок прокурора про порушення прав мешканців гуртожитку на приватизацію житла є передчасним.

Змінюючи рішення районного суду та виключаючи із мотивувальної частини рішення посилання на бездіяльність Чернігівської міської ради, апеляційний суд виходив із того, що висновок зроблено щодо обставин, які не були предметом доказування і перевірки при розгляді позовних вимог про захист права фізичних осіб на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку. В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився із висновками районного суду.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, до яких вірно застосовано норми матеріального права, а поданим сторонами доказам надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мешкають у гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_1, який перебуває на балансі житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва.

Пред'являючи позов, прокурор посилався на те, що Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва у порушення вимог Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» протягом тривалого часу не передає у комунальну власність Ѕ частину приміщення зазначеного гуртожитку разом з зовнішніми мережами, необхідними для обслуговування (електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення), що перешкоджає ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 реалізувати свої права на приватизацію житлового приміщення цього гуртожитку.

Основні засади передачі об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад визначені Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» та ст. 3 Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» гуртожитки, які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні підприємств, установ, а також гуртожитки, що були включені до статутних капталів товариств підлягають передачі у власність територіальних громад, з урахуванням особливостей, визначених Законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого використання гуртожитку, а саме:

а) залишити цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його житлових і нежитлових приміщень. У цьому випадку здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями згідно з цим Законом;

б) надати цілісному майновому комплексу статус «соціальне житло» та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло;

в) перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

г) знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право особи.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що на день звернення до суду права позивачів на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку, в яких вони мешкають, не порушені, оскільки таке право може виникнути у них в майбутньому за умови передачі гуртожитку у комунальну власність територіальної громади та у випадку прийняття місцевою радою рішення про дозвіл на приватизацію житлових приміщень (п.п. «а» п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

При цьому Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено право місцевої ради прийняти рішення і про інший спосіб використання гуртожитку, при якому право на приватизацію мешканцям не буде надане.

Разом з тим цей спір (між Чернігівською міською радою та житлово-комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва) має вирішуватись в господарському судочинстві.

Статтею 3 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» визначено, що ініціатива щодо передачі об'єктів права державної та комунальної власності може виходити від органів, уповноважених управляти державним майном, місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування. Право мешканців гуртожитку на таку ініціативу законом не передбачене.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій вірно визначились із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про передчасність заявлених прокурором позовних вимог в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність рішення апеляційного суду не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2016 року, у незміненій апеляційним судом частині, та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Є.П. Євграфова

О.В. Кафідова

О.М. Ситнік