У х в а л а

7 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Лозівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, третя особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання заповіту нікчемним,

в с т а н о в и л а :

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області рішенням від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилила, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року залишила без змін.

21 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 1251 Цивільного кодексу України, статті 37 Закону України «Про нотаріат», підпункту 5 пункту «б» частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року і 2 грудня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 21 червня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для визнання заповіту нікчемним з огляду на те, що секретар сільської ради (на яку рішенням Лозівської сільської ради 1-ої сесії VI скликання від 10 листопада 2010 року № 3 покладено повноваження секретаря виконавчого комітету сільської ради, у тому числі щодо посвідчення заповітів) при посвідченні оспорюваного правочину діяла в межах наданих їй повноважень та посадових обов'язків; відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт був складений без порушень вимог щодо його форми та посвідчення; волевиявлення спадкодавця підтверджується особистими підписами.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 24 квітня 2013 року суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про визнання заповіту нікчемним, оскільки на порушення вимог статті 1247 ЦК України форми заповіту не дотримано, а саме не зазначено місце його вчинення; крім того, заповіт посвідчений неуповноваженою на це особою, оскільки рішенням виконавчого комітету сільської ради секретарю виконкому не надано повноважень щодо вчинення нотаріальних дій;

- в ухвалі від 2 грудня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про визнання заповіту нікчемним з огляду на те, що на порушення частини першої статті 1257 ЦК України оспорюваний правочин посвідчений не уповноваженою на це особою, оскільки рішення про покладення на секретаря сільської ради повноважень на вчинення нотаріальних дій виконавчий комітет сільської ради не приймав.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Лозівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, третя особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання заповіту нікчемним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко