Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/4955/16-ц Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 43 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку користування житлом, виділення в натурі житлової площі та зобов'язання не чинити перешкод в переплануванні і переобладнанні житлових кімнат

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Просила, посилаючись на положення ст.ст.319,334,358,383 ЦК України, встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 відповідно до варіанту № 1 висновку щодо технічних можливостей поділу об'єкта нерухомого майна. Виділити їй кімнату №4 площею 15,2 кв.м, що складає 36/100 частки квартири, та зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у переплануванні та переобладнанні за власний кошт кімнат №№2 та 3, відповідно площами 9,2 кв.м та 18,3 кв.м, шляхом перенесення міжкімнатної перегородки, зробивши кожну кімнату площами по 13,65 кв.м. Їй виділити кімнату №2, а відповідачу - кімнату №3. В загальному користуванні залишити кухню, ванну кімнату, туалет та коридори. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що разом із відповідачем є співвласниками вищезгаданої квартири. Їй належить 68/100 частин квартири, а відповідачу - 32/100 частини. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2009 року та додатковим рішенням цього ж суду від 25 травня 2012 року встановлено порядок користування спірною квартирою. Однак відповідно до вказаних рішень в користування їй виділено приміщення, яке за площею на 4,64 кв.м менше, ніж площа, на яку вона має право. Відповідач не дозволяє здійснити перепланування квартири та привести розміри кімнат у відповідність до частки у праві власності, а тому виникла необхідність змінити встановлений раніше порядок користування спірною квартирою.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду ґрунтуються на припущеннях та не відповідають обставинам справи. Зазначає, що 4,64 кв.м жилої площі, яка належить їй на праві власності та за яку вона сплачує комунальні послуги, фактично знаходиться у користуванні відповідача, що порушує її конституційне право на володіння, користування і розпорядження своєю власністю. У мотивувальній частині свого рішення суд першої інстанції послався на ст.100 ЖК України, але положення даної норми матеріального права на спірні правовідносини не поширюються.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності. Вони є співвласниками квартири, яка знаходиться у багатоквартирному будинку.

Позивачу в праві власності на квартиру належить 32/100 частки на підставі договору довічного утримання від 29 квітня 2008 року та 36/100 частки на підставі свідоцтва від 02 серпня 2010 року про приватизацію, а відповідачу в праві власності на квартиру належить 32/100 частки на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду від 06 листопада 2008 року, яким за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 договір довічного утримання від 29 квітня 2008 року в частині половини від 64/100 частини квартири визнано недійсним.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Такого позову в даній справі не заявлено. Суд розглядає спір у межах заявлених у даній справі вимог.

Первинне значення у врегулюванні відносин між сторонами, як співвласниками, мала б домовленість, але виникла конфліктна ситуація з приводу користування кімнатами №№2 та 3 у квартирі, яка унеможливила добровільне встановлення порядку користування кватирою між сторонами. У зв'язку з цим порядок користування 64/100 частинами квартири, в якій кожному з сторін належить по 32/100 частки, був установлений судом. Так, рішенням Коростенського міськрайонного суду від 29 квітня 2009 року виділено в користування ОСОБА_1 кімнату №2 площею 8,9 кв.м, а додатковим рішення Коростенського міськрайонного суду 25 травня 2012 року в користування ОСОБА_2 було виділено кімнату №3 площею 17,8 кв.м. Кухня, ванна кімната, туалет та два коридори залишені у спільному користуванні сторін.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже кожному із них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

За таких обставин потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як співвласників.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15.

За таких обставин порядок користування сторонами 64/100 частинами квартири встановлений вищезгаданими судовими рішеннями. Доводи апеляційної скарги з цього приводу фактично стосуються незгоди позивача із цими рішеннями.

Рівність часток сторін у 64/100 частині квартири не змінилася. Запропонований позивачем новий порядок користування даною частиною квартири передбачає встановлення порядку користування на неіснуючі у квартирі кімнати, а порядок користування можливо встановлювати тільки на реально існуючі приміщення.

Окрім того, план квартири та фактична наявність кімнат у ній №№2 та 3 не передбачає для сторін можливості точної відповідності реальних часток ідеальним, що допускає відступлення.

Приватизація позивачем 36/100 частини квартири не впливає на розгляд даного спору, оскільки, як пояснила у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач, відповідач кімнату №4 не займає, а відтак не створює для позивача перешкод, а судовому захисту підлягає порушене право.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстави для зміни попереднього порядку користування 64/100 частиною квартири, встановленого судами раніше, відсутні. Право користування іншою частиною квартири (36/100 частки) є одноособовим правом позивача та відповідачем не порушується та не оспорюється. Надання у користування неіснуючих у квартирі приміщень безпідставне.

Поряд із цим, доводи апеляційної скарги щодо застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст.100 ЖК України є обґрунтованими. Так, частки комунальної власності у спірній квартирі немає. Наразі квартира належить на праві спільної часткової власності сторонам, а тому ст.100 ЖК України, яка регулює порядок проведення переобладнання і перепланування приміщень неприватного житлового фонду, на спірні правовідносини не поширюється, а вони врегульовані ст.152 ЖК України.

Відповідно до ст.309 ЦПК України колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції та виключає із його мотивувальної частини посилання на положення ст.100 ЖК України, як помилкове.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовує з огляду на вищевикладене, а тому рішення суду першої інстанції у решті залишається без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2017 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на положення ст.100 ЖК України.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: