Ухвала

іменем україни

8 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Демяносова М. В., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 4 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 1/294-МК, відповідно до умов якого (з урахуванням наступних змін та доповнень), остання отримала кредит у розмірі 1 089 176 грн 73 коп. строком до 4 вересня 2018 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_6, з кожним окремо, були укладені договори поруки.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань станом на 17 липня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 1 721 866 грн 33 коп., яка складається з: 1 060 197 грн 26 коп. заборгованості за кредитом, 285 706 грн 66 коп. заборгованості з відсотків за користування кредитом, 293 730 грн 68 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також штрафів: 250 грн штраф (фіксована складова), 81 981 грн 73 коп. штраф (процентна складова). Указану заборгованість ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути солідарно з відповідачів.

У лютому 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими, посилаючись на те, що кредитор протягом шести місяців з моменту настання виконання зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителів.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 6 жовтня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 1/294-МК від 4 вересня 2008 року у загальному розмірі 1 721 866 грн 33 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні інших вимог за первісним позовом відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання поруки такою, що припинена, задоволено. Визнано поруку ОСОБА_5 за договором поруки № 1/294-МК/2 від 4 вересня 2008 року припиненою. Визнано поруку ОСОБА_6 за договором поруки № 1/294-МК/3 від 4 вересня 2008 року припиненою.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі. Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 1/294-МК від 4 вересня 2008 року станом 5 травня 2014 року у розмірі 272 209 грн 92 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 24 680 грн 68 коп., заборгованість за відсотками у сумі 241 768 грн 77 коп., пеня у сумі 5 760 грн 47 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 1/294-МК від 4 вересня 2008 року за період з 5 травня по 17 липня 2014 року у розмірі 1 449 656 грн 41 коп., із яких: заборгованість за кредитом у сумі 1 035 516 грн 58 коп., заборгованість за відсотками у сумі 43 937 грн 91 коп., пеня у сумі 24 139 грн 99 коп.

В задоволенні інших вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та з урахуванням вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 При цьому апеляційний суд правильно визначився з перебігом строку позовної давності щодо кожної з вимог і стягнув суму заборгованості у межах цього строку. Разом із цим, суд вважав, недоведеними вимоги зустрічного позову щодо визнання поруки припиненою.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко

Колегія суддів: