Справа № 569/9296/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, розрахункових коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахункових коштів при звільненні, суд

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2, позовні вимоги позивача визнав частково, в частині стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та розрахункових коштів при звільненні визнав повністю, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не визнає з підстав викладених у запереченнях проти позову, покликаючись на тяжке матеріальне становище відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просить суд, стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату: за січень 2017 року 3465,94 грн., за лютий 2017 року 5192,05 грн., за березень 2017 року 2306,22 грн., що разом становить 10964,21 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 3042,03 грн., вихідну допомогу в розмірі 3-х місячного середнього заробітку 15695,21 грн., середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 березня 2017 року по 25 жовтня 2017 року у розмірі 48963,00 грн. та судові витрати по справі по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Рівнеазот» з 06 серпня 2012 року по 17 березня 2017 року на посаді водія, що стверджується копією трудової книжки серії АА №679322, заведеної 13 січня 1982 року на імя ОСОБА_1

Наказом № 520-ВК від 07 березня 2017 року позивач був звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

При звільненні ОСОБА_1 17 березня 2017 року, розрахунку з ним проведено не було.

Відповідно до довідки про суми, які належать до виплати при звільненні №736 виданої ПрАТ «Рівнеазот» 14.04.2017 року, заборгованість по нарахованій але невиплаченій ОСОБА_1 заробітній платі з січня 2017 року по березень 2017 року становить 29701,45 грн., з них: заробітна плата за січень 2017 року 3465,94 грн., заробітна плата за лютий 2017 року 5192,05 грн., заробітна плата за березень 2017 року 2306,22 грн., компенсація за невикористану відпустку у розмірі 3042,03 грн., вихідна допомога в розмірі 3-х місячного середнього заробітку 15695,21 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до розяснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обовязок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача.

Посилання представника відповідача на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, не заслуговують на увагу.

Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Обставини, які б свідчили про дії відповідача у стані крайньої необхідності представником відповідача не доведені і судом такі обставини не встановлені.

Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 02 липня 2014 року (справа № 6-76цс14) та у постанові від 23 грудня 2015 року (справа № 6-837цс15).

Як встановлено пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передували звільненню з роботи.

Пунктом 8 вищевказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається із розрахунку наданого суду представником відповідача у судовому засіданні, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 березня 2017 року по 25 жовтня 2017 року становить 48963,00 грн.

Враховуючи те, що у сторін відсутній спір з приводу розміру нарахованої але не виплаченої заробітної плати, розрахункових виплат при звільненні а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також те, що тяжке матеріальне становище відповідача та відсутність у відповідача коштів, не виключає його відповідальності за не проведення розрахунку з позивачем при звільненні у встановлені законом строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 208-209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, розрахункових коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахункових коштів при звільненні, задоволити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» () на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату: за січень 2017 року 3465,94 грн., за лютий 2017 року 5192,05 грн., за березень 2017 року 2306,22 грн., що в сумі становить 10964,21 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» () на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 3042,03 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» () на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 3-х місячного середнього заробітку 15695,21 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» () на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 березня 2017 року по 25 жовтня 2017 року у розмірі 48963,00 грн.

Стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» () на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 640 гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_3