Справа № 520/6833/17
Провадження № 2/520/7901/17
Київський районний суд м. Одеси
У складі головуючого судді Калашнікової О.І.
при секретарі Шеховцевій О.В.
Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, 2004 року народження, стверджуючи, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явилась, сповіщалась судом про час і місце слухання справи відповідно до вимог закону.
Представник Київської райадміністрації, як органу опіки та піклування до суду не з'явився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності і зазначив, що висновок Київської рай адміністрації про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3, 2004 року народження підтримує.
За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Суд вислухав позивача,вивчив матеріали справи і встановив наступне:
З 2003 року по 2006 рік ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних стосунках. ІНФОРМАЦІЯ_5 у народився син ОСОБА_1 - актовий запис про народження №942, вчинений 14 липня 2004 року відділом РАЦС Київського районного управління юстиції м.Одеси. ОСОБА_1, ОСОБА_4, малолітній ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 від першого шлюбу - ОСОБА_5, 1988 року народження до 2006 року проживали в квартирі АДРЕСА_2. Позивач стверджує, що ОСОБА_2 ухилялась від виконання батьківських обов'язків у відношенні обох синів, зловживала алкогольними напоями, не займалась домашнім господарством, зникала з дому на місяці, тому у січні 2006 року він - ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_3 повернувся до квартири своїх батьків за адресою АДРЕСА_1. Більше 10 років відповідачка не цікавиться долею дитини - ОСОБА_3, не приймає участі ні у вихованні сина ні в його утриманні. В 2016 році помер старший син відповідачки - ОСОБА_5, матір розшукували за допомогою органів поліції, щоб сповістити про похорони, тому як ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає останні три роки. Позивач також пояснив, що виховувати сина та доглядати за ним йому допомагають батьки, що син не знає матір і не має ніяких почуттів до неї, тому ОСОБА_1 вимагає позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, посилаючись на інтереси дитини.
На підтвердження позову позивачева сторона посилається на такі докази: довідку з місця проживання позивача, свідоцтво про народження ОСОБА_3, довідку з КУ «ДГП №6», акт дільниці №6 КП «ЖКС «Вузівський» з фактичного місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3, характеристику на дитину з навчального закладу, де зазначено, що вихованням дитини займається тільки батько, висновок Київської рай адміністрації як органу опіки та піклування від 18.08.2017 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3,2004 року народження, пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які проживають по сусідству, відвідують квартиру позивача, спілкуються як з його батьками так і дитиною.
При викладених обставинах суд вважає позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3,2004 року народження обгрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав:
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З аналізу змісту норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько (мати) не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України.
Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав такі роз»яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
В ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_3,2004 року народження, оскільки протягом тривалого часу ОСОБА_2 не проявляє відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан здоров'я та розвитку, хоча зобов'язана це робити.
Право позивача звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передбачено ст.165 СК України. Ч.2 ст.166 СК України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Керуючись ст.ст.213, 214, 215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
ОСОБА_2,1965 року народження - громадянку України- позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІН невідомий, місце проживання невідоме, місце реєстрації АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 13 червня 2017 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_7.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача,наданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Калашнікова О. І.