АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1781/17 Головуючий у першій інстанції Терещенко О.Є. Єдиний унікальний номер справи 658/522/17 Доповідач: Базіль Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 серпня 2017 року, в справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особи: відділ у справах дітей Каховської міської ради, приватний нотаріус Коршунова Людмила Анатоліївна про визнання правочину недійсним.

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_7, з яким вона в період з 01 січня 2004 року по 01 листопада 2012 рік проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу, 27.04.2016 року подарував належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, своїй матері - ОСОБА_8 без урахування інтересів неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які прописані в зазначеній квартирі.

Позивач вважає, що договір дарування в силу ч.6 ст.203,215 ЦПК України є недійсним, оскільки вчинений всупереч інтересам неповнолітніх дітей та вчинений без згоди органу опіки та піклування, що є порушенням приписів ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Посилаючись на викладене, просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 27.04.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 серпня 2017 року позов ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених в суді першої інстанції вимог, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Вказані правові норми свідчать, що майнові права у дітей наймача або власника житлового приміщення з обов'язковим контролем за їх дотриманням органом опіки і піклування виникають лише, якщо діти проживають разом з наймачем або власником житла.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 01 листопада 2012 року.

Під час спільного проживання позивачка ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_7 об'єднали належні їм на праві власності квартири, що розташовані в одному багатоповерховому будинку АДРЕСА_1 та отримали свідоцтво про право спільної часткової власності по ? частині кожному на квартири 23,26.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2014 року ОСОБА_7 виділено у власність ? частину квартири №23 та 26, а саме квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 виділено у власність ? частину з квартири №23 та 26 - квартиру АДРЕСА_3

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_7 зареєстрував своє право власності на квартиру АДРЕСА_3 розмір частки 1/1, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, сформованої станом на 27.04.2016 року (а.с.72)

Судом встановлено, що 27.04.2016 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_8 договір дарування квартири №26, розташованої в будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на час укладення зазначеного договору дарування була неповнолітньою (досягла шістнадцятирічного віку).

Батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до її свідоцтва про народження є ОСОБА_12 (а.с.8).

Укладаючи договір дарування ОСОБА_13 засвідчив, що внаслідок дарування не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей, непрацездатних та інших осіб, яких дарувальник зобов'язаний утримувати за законом або договором (п.4 договору).

Як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду неповнолітні діти, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на час укладення оспорюваного правочину (27.04.2016 року) у квартирі АДРЕСА_4 не проживали, оскільки після припинення батьками шлюбних стосунків та спільного проживання (01.11.2012 року), поділу майна, їх місцем проживання є квартира матері ОСОБА_4 - квартира АДРЕСА_3

Отже при укладенні спірного договору права неповнолітніх дітей на користування житлом порушено не було, оскільки вони фактично цим житлом не користувалися та не проживали в ньому. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, після припинення батьками шлюбних стосунків, поділу між ними майна, припинила будь-які стосунки з батьком (ОСОБА_7.) та самостійно обрала місце свого проживання за місцем проживання матері ОСОБА_4.

Беручи до уваги ці конкретні обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору дарування, оскільки цей договір укладено відповідно до вимог закону.

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи позовної заяви, по яким суд першої інстанції зробив висновки та з якими погоджується колегія суддів, а тому вони не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили..

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: В.В.Бугрик

Г.В.Семиженко