233 № 233/4980/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участі секретаря Кюсєвої Т.О.,

заявника -

представника заінтересованої особи -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, про встановлення факту смерті особи в певний час, -

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1, про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи ОСОБА_3, яка уклала договір довічного утримання із заявницею у справі. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 30 квітня 2017 року у м. Донецьк та була похована у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Заявниці було видано лікарське свідоцтво про смерть із довідкою про причину смерті ОСОБА_3 та свідоцтво про смерть останньої, при цьому у зв*язку з тим, що вищевказані документи видані медичним закладом та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті ОСОБА_2 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області їй відмовлено, тому підтвердити смерть ОСОБА_3 у встановленому законом порядку заявниця позбавлена можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для неї юридичне значення щодо отримання витрат на поховання та оформлення спадкових прав просила встановити факт смерті особи в певний час.

Заявниця в судове засідання не з*явилася, в заяві просила про розгляд справи за її відсутності (а.с. 2 зворот).

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

З*ясувавши позицію заявника та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Заявниця ОСОБА_1 (а.с. 4-5) народилась 12 лютого 1967 року у м. Вуглегірськ Донецької області, згідно копії сторінки паспорту зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до довідки УСЗН ОСОБА_2 міської ради № НОМЕР_1 від 19 жовтня 2017 р. (а.с.3) перебуває на обліку в Управлінні як тимчасово внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 3).

ОСОБА_3 (а.с.14) народилась 14 липня 1921 року у с. Любовка Волноваського району Донецької області, значилась зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14 зворот); перебувала на обліку, як отримувач пенсії та мала пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни (а.с.15).

27 травня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1516 (а.с. 11), за яким відчужувач передає, а набувач майна приймає у власність належний відчужувачу на праві приватної власності житловий будинок за № 24 по вул. Седова у м. Донецьку. За даним договором набувач майна зобов*язується: зберегти за відчужувачем право безоплатного довічного проживання у кімнаті № 1-5 жилою площею 5,3 кв.м; надавати санітарно-гігієнічні та побутові послуги (прання білизни, прибирання житлового будинку, готування їжі тощо); забезпечувати придатним для носіння одягом і взуттям; забезпечувати належним медичним обслуговуванням; забезпечувати продуктами харчування. До смерті відчужувача не укладати щодо майна, яке отримане за цим договором правочини купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, застави чи іншим способом не передавати майно у власність іншій особі (п.п. 1, 5 договору), що також вбачається з Витягу з Державного реєстру правочинів за № 1041961 від 27 травня 2005 року (а.с. 12).

ОСОБА_3 померла 30 квітня 2017 року у віці 95 років про що заявниці видано лікарське свідоцтво про смерть № 112 від 01 травня 2017 (а.с. 9), відповідно до довідки про причину смерті, причина смерті зазначена як «Церебральний атеросклероз з гіпертензією. І67.27» (а.с. 8, 9), а також заявницею одержано свідоцтво про смерть останньої (а.с. 13) видане Ленінським відділом ЗАГС м. Донецька.

Судом оглянуто надані заявником на підтвердження заявлених вимог довідку ТОВ «Авто-Експресс» за вих. № б/н від 12 жовтня 2017 р. (а.с.17) про замовлення ОСОБА_1 автобусу для поховання ОСОБА_3, довідку Андріївської сільської ради за вих. № 291 від 12 жовтня 2017 р. (а.с.7) про місце захоронення ОСОБА_3, а також фотознімки з місця захоронення ОСОБА_3 (а.с.16).

При цьому, оскільки документи, що підтверджують смерть ОСОБА_3, видані медичним закладом та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків.

ОСОБА_2 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 03 березня 2017 року за вих. № 15.18-60-2743 (а.с. 6) заявниці ОСОБА_1, відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 з причини пред*явлення документа, що підтверджує факт смерті, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідено до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті ОСОБА_3 30 квітня 2017 року, що мало місце у м. Донецьк, Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявниці - спадкоємця за договором довічного утримання після смерті ОСОБА_3, оскільки з цим пов*язане виникнення, зміна та припинення для ОСОБА_1 відповідних правовідносин, та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявниці документами ОСОБА_2 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено (а.с. 6). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, - 30 квітня 2017 року у м. Донецьк Донецької області, України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 234-235, 256, 257, 257-1, 259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, - 30 квітня 2017 року у м. Донецьк Донецької області, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені 19 жовтня 2017 року. Повний текст рішення суду виготовлений 24 жовтня 2017 року.

Суддя