Номер провадження 2/754/2562/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12 червня 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Журавської О.В.

з участю секретарі Лісовської А.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про визнання права на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся позивач з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла його мати ОСОБА_4 До своєї смерті ОСОБА_4 склала заповіт, у відповідності до якого заповіла позивачу 2/5 частини АДРЕСА_1. Інші 2/5 та 1/5 частини квартири ОСОБА_4 заповіла відповідачу та ОСОБА_5 Державним нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, через пропуск строку для прийняття спадщини. Вважає, вказану відмову протиправною, оскільки нотаріус не з'ясував інформації щодо підтвердження місця проживання спадкодавця. Зазначає, що протягом останніх років життя ОСОБА_4 проживала з ним, у зв'язку з чим він прийняв спадщину.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 є АДРЕСА_1, у зв'язку з чим посилання позивача про те, що він прийняв спадщину у зв'язку з тим, що проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини є безпідставними та необґрунтованими.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та прийняти рішення згідно діючого законодавства України.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

У відповідності до заповіту від 14.07.2015 р., ОСОБА_4 заповіла: 2/5 частини АДРЕСА_1 позивачу; 2/5 частини АДРЕСА_1 відповідачу; 1/5 частину АДРЕСА_1 ОСОБА_5

Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 від 14.03.2016 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/5 частини АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що позивачем пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини.

Як на підставу своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що державним нотаріусом протиправно відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з неврахуванням фактичних обставин справи, зокрема в частині не з'ясування інформації про документи щодо підтвердження місця проживання спадкодавця.

Зокрема, посилається на те, що у відповідності до Акту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 23.03.2016 р. померла ОСОБА_4 останні два роки до моменту смерті проживала в АДРЕСА_5.

Суд вважає вказані посилання сторони позивача безпідставними та необґрунтованими, оскільки як вбачається, постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину винесена 14.03.2016 р., а відповідний Акт датований 23.03.2016 р., що свідчить про те, що позивач при зверненні до нотаріуса не подавав відповідну інформацію.

Крім вказаного, суд не має змоги прийняти зазначений вище акт як належний та допустимий доказ проживання померлої ОСОБА_4 за вказаною адресою, оскільки, останній складено більш ніж через 7 місяців після смерті ОСОБА_4 на підставі тверджень сусідів.

Зокрема, в вказаному акті зазначено, що саме при обстеженні працівниками Комунального підприємства було встановлено, що ОСОБА_4 останні два роки до моменту смерті проживала в АДРЕСА_5, однак на підставі чого та яким чином це встановлено, в акті не вказано.

Згідно ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яким в даному випадку є АДРЕСА_1. Доказом певного місця проживання, зокрема, є реєстрація особи у житловому приміщенні.

Вбачається, що спадщина відкрита за адресою: АДРЕСА_1, а не АДРЕСА_5.

Згідно ч. 1,3,4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З наявних в матеріалах справи доказів не вбачається те, що померла ОСОБА_4 постійно проживала з позивачем на час відкриття спадщини. Таких доказів, стороною позивача не надано.

Пленум ВС України в п.23 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Зокрема, зазначені в позові обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про визнання права на спадщину.

Доказів, встановлення вказаного факту суду не надано, зокрема, відповідної позовної вимоги позивачем не заявлено.

Суд не бере до уваги покази свідків, оскільки вони є суперечливими та не можуть бути оцінені судом як належні та допустимі докази на підтвердження або спростування посилань сторін у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

З огляду на викладене, об'єктивно дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи, викладені в позові, є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст 10, 11, 60,212-215 ЦПК України, ст. 1220-1222, 1268, 1270 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про визнання права на спадщину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: