Справа № 194/282/17
Номер провадження 2/194/388/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2017 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Солодовник І.С.,
при секретарі Сафоновій А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням, в якій зазначає, що 16 березня 2017 року було укладено договір міни квартири, де з однієї сторони виступила ОСОБА_3, яка діяла від імені осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та з другої сторони вона.
На підставі цього договору вона набула право власності на кв. 46, що в буд. 9 по вул. Харківській в м. Тернівка Дніпропетровської області.
Відповідач, який був колишнім власником вищезазначеної квартири, за домовленістю повинен був знятися з реєстрації на протязі тижня після укладеного договору, але цього не зробив по сьогоднішній день.
Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нього, чим обєктивно порушуються її права.
У звязку з переходом права власності, відповідач втратив право користування квартирою, оскільки право на проживання в цій квартирі було похідним від права власності.
Отже, відповідач зареєстрований в квартирі, але не проживає, також їй не відомо місце його проживання або місце його роботи.
У звязку з чим, позивач просять суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, судові витрати залишити за нею, не заперечує проти заочного рішення по справі (а.с. 33).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про свідчать матеріали справи та оголошення у пресі газеті "Урядовий кур'єр" № 101 від 02.06.2017р. (а.с. 17-19, 23-25, 30-32, 34-35), у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником АДРЕСА_2, що підтверджується договором міни квартир від 16 березня 2017 року, посвідчений державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_7 в реєстрі № 600 та витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 березня 2017 року (а.с. 4-7).
Згідно з п. 5.1 розділу 5 договору міни квартир від 16 березня 2017 року, посвідчений державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_7 в реєстрі № 600, відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний був знятися з реєстраційного обліку до 19 березня 2017 року (а.с. 5).
Однак відповідач ОСОБА_2 на теперішній час є зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30.03.2017р., виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 10).
З акту про фактичне не проживання від 27.03.2017 року, виданого головою правління ОСББ «Харківська 9», встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 2002 року по теперішній час фактично за адресою: АДРЕСА_1 не проживає (а.с. 8).
За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З огляду на викладене, позивач є власником спірної квартири та може здійснювати своє право на власний розсуд.
На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вбачається, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач зареєстрований в спірній квартирі, але дана квартира належить позивачу на підставі договору міни квартир від 16.03.2017 року, а тому відповідач позбавлений права користуватися житловим приміщенням.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Згідно ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи вищезазначене та обставини справи, зокрема встановлення факту припинення за відповідачем права власності на кв. 46, що розташована в буд. 9 по вул. Харківська в м. Тернівка Дніпропетровської області та його відсутність у зазначеному житлі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 57, 60-61, 169, 209, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 316-317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 150, 155 Житлового кодексу УРСР, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 46, що в будинку № 9 по вул. Харківська в м. Тернівка Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання цього рішення.
Суддя: І.С. Солодовник