АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м Києва в складі:

головуючого - судді: Кирилюк Г.М.,

суддів: Музичко С.Г., Рейнарт І.М.

при секретарі Горбачовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - СокуренкаЄвгена Сергійовича на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року,

встановила:

У січні 2017 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 22.05.2013 р. ОСОБА_1 став клієнтом банку, підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПриватБанк", згідно якої отримав кредитну картку "Універсальна".

03.09.2013 р. відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку "Універсальна Gold", відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 22700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом №СП -2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку" , які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконує належним чином зобов'язань за кредитним договором, станом на 30 листопада 2016 року виниклазаборгованість у розмірі 53026,43 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 30 049, 63 грн.; за процентами - 19 875, 54 грн.; за пенею та комісією - 100 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина); 2 501, 26 грн. (процентна складова).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Є.С., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що кредит був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку.

Позивачем надані належні та допустимі докази по справі. Суду надано розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані. Підписуючи заяву, відповідач запевнив, що він ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та згоден з ними.

Згідно постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення , так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тобто є доведеним як факт укладання договору, так і факт отримання грошових коштів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином (а.с. 115).

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема, щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім цього, суду не було надано доказів того, що кредитна картка була видана відповідачу, а також відомостей, що підтверджують строк дії картки, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Колегія суду не може погодитись з таким висновком суду, оскільки суд при ухваленні судового рішення не встановив характер правовідносин, які виникли між сторонами, та не з'ясував обставин справи, які є предметом доказування у цій справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, після ознайомлення з якими останній виявив бажання оформити на своє ім'я картку "Універсальна". Останній погодився з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що було надано йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua (а.с.118).

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Судом встановлено, що на час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,3% на місяць, або 27,60% на рік. З 01.09.2014 р., відповідно до наказу банку №СП-2014-6915682 від 18.08.2014 р., відсоткова ставка була підвищена до 32,40%, а 01.04.2015 р., відповідно до наказу банку № СП-2015-6552838 від 18.02.2015 р. - до 42% (а.с.167-185).

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правилами надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування клієнтів. При цьому банк, за виключенням зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж на 7 днів до введення змін проінформувати клієнта у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Відповідно до п.2.1.1.5.3 вказаних Умов та правил до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Наданими суду виписками по рахункам відповідача підтверджується та обставина, що в період з 22.05.2013 р. відповідач активно користувався кредитною карткою. При цьому відповідач здійснив останню операцію по картці 26.09.2014 р., поповнивши рахунок на суму 3150 грн.

Матеріали справи не містять доказів незгоди відповідача на зміну процентної ставки та припинення кредитних правовідносин.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача станом на 30 листопада 2016 року становила 53026,43 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 30 049, 63 грн.; за процентами - 19 875, 54 грн.; за пенею та комісією - 100 грн.; штрафам відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина); 2 501, 26 грн. (процентна складова).

Встановивши, що відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», суд при вирішенні спору необґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 11 березня 2015 року в справі №6-16 цс15.

У даній справі доведенню підлягала наявність між сторонами кредитних правовідносин та виконання зобов'язання кредитором щодо надання коштів та боржником - щодо їх повернення в обумовлений сторонами строк.

У відповідності до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагається.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписавши 22.05.2013 р. анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, був повідомлений про зміст цих умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у самій анкеті-заяві.

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом не встановлено, що надані до позову Умови та Правила надання банківських послуг відрізняються від змісту відповідних Умов та Правил, розміщених на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» у редакції, яка була чинною на момент підписання анкети-заяви.

За таких обставин висновок суду про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості, оскільки підписання анкети-заяви не вважається підписанням договору щодо Умов та правил надання банківських послуг не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки за приписами положень ст.634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідачем вказана відповідачем заборгованість оспорена у встановленому законом порядку не була.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (часина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань по кредитному договору, більше ніж на 30 днів.

Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року №6-2003 цс15, № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача: 30049,63 грн. - заборгованості за кредитом; 19 875,54 грн. - заборгованості за процентами;500 грн. - штраф (фіксована частина);2501,26 грн. - штраф (процентна складова), а всього на загальну суму 52 926,43 грн., та відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по пені в сумі 100 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1600 грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 1760 грн., а всього 3360 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Сокуренка Євгена Сергійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 52 926,43 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 360 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №755/1934/17

Апеляційне провадження: № 22-ц/796/11078/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.