Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1281/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Нерода Л. М.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.06.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів: Суровицької Л.В., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.

за участю представника позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Олександрійського міськрайонного центру зайнятості в Кіровоградській області на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року у справі за позовом Олександрійського міськрайонного центру зайнятості в Кіровоградській області до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих грошових коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року Олександрійський міськрайонний центр зайнятості в Кіровоградській області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих грошових коштів.

Зазначав, що відповідач 03 червня 2009 року подала позивачу заяву про надання статусу безробітного, в якій зазначила, що не має постійного або тимчасового заробітку, в т.ч. за договором цивільно-правового характеру, права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, не зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Наказом № НТ090603 від 03 червня 2009 року відповідачу надано статус безробітного, а також призначено виплату допомоги по безробіттю з 03 червня 2009 року.

При звірці бази даних безробітних громадян з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивачем виявлено, що відповідачка з 29 вересня 1992 року по 10 травня 2011 року зареєстрована як фізична особа-підприємець.

На підставі перевірки 06 березня 2014 року складено акт № 82 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, яким факт одночасного перебування на обліку та реєстрації як фізичної особи-підприємця підтвердився.

Оскільки відповідач приховав факт реєстрації як фізичної особи-підприємця, це призвело до незаконного отримання відповідачем коштів в сумі 4451 грн. 65 коп.

Відповідачу було направлено наказ та лист-повідомлення про необхідність повернення незаконно отриманих коштів, однак відповідач кошти не сплатив.

Просив стягнути з відповідача на користь позивача незаконно отримані кошти в сумі 4451 грн. 65 коп. та судові витрати в сумі 1378 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року в задоволенні позову про відшкодування незаконно отриманих коштів відмовлено. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів безпідставного нарахування відповідачу допомоги по безробіттю, оскільки при зверненні з заявою про надання статусу безробітного відповідач не належала до зайнятого населення, а її підприємницька діяльність припиненна рішенням господарського суду Кіровоградської області від 21 вересня 2004 року.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що наявність довідки з податкового органу про зняття з податкового обліку відповідачки та рішення господарського суду Кіровоградської області від 21 вересня 2004 року про припинення її підприємницької діяльності не свідчать та не підтверджують факту припинення нею підприємницької діяльності. Відповідачка не надала суду копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця із відміткою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності на час звернення із заявою про надання статусу безробітної. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності проведена 10 травня 2011 року після надання статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач та її представник повідомлені про час та місце розгляду справи під розписку (а.с.90,92,94-95), в засідання апеляційного суду не прибули, від представника відповідача надійшло письмове заперечення на апеляційному скаргу про відхилення апеляційної скарги, оскільки рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону (а.с.96-97)..

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд згідно зі ст.214 ЦПК України зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

За змістом ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. В Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» безробітні зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їх матеріального забезпечення та при вирішенні питання про надання статусу безробітного, а згідно зі ст. 34 цього Закону фонд має право, зокрема, стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

За змістом п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленному чинним законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманої допомоги.

Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення особою

повертаються відповідно до пункту 7 цього Порядку. Пункт 9 цього Порядку передбачає, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що 03 червня 2009 року ОСОБА_2 подала заяву центру зайнятості про надання їй статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. В заяві, зокрема, зазначила, що вона трудовою дільністю не займається, не є найманим працівником, не уклала договір цивільно-правового характеру, не отримує пенсію на пільгових умовах, не зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с.10). При заповненні персональної картки також зазначила, що вона не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності (а.с.4).

Відповідно до ст. 4 та ч. 17 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» державна реєстрація фізичних осіб - підприємців є засвідченням факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою. Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців (ч.3 ст.46 зазначеного Закону).

На день звернення із заявою 03 червня 2009 року та на день надання статусу безробітного відповідач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців, в якому зазначено, що ОСОБА_2. була зареєстрована як фізична особа-підприємець 29 вересня 1992 року, а державна реєстрація припинення підприємницької діяльності здійснена 10 травня 2011 року (а.с.17).

Наведене свідчить, що ОСОБА_2 належала до зайнятого населення, не могла бути визнана безробітною, при зверненні до центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, не повідомила про те, що вона зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, внаслідок чого незаконно отримувала допомогу по безробіттю.

Довідкою-розрахунком підтверджується, що за період з вересня 2009 року по вересень 2010 року відповідачу виплачено допомогу по безробіттю в сумі 4451 грн.65 коп.(а.с.14).

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13 .

Наявність реєстрації у державному реєстрі особи як підприємця не дає особі права на отримання статусу безробітного та унеможливлює отримання допомоги по безробіттю. В даному випадку, якби відповідач зазначив, що він зареєстрований як підприємець, то не отримав би статусу безробітного та як наслідок допомоги по безробіттю. Тому неповідомлення відповідачем центру зайнятості про наявність такої обставини свідчить про недобросовісність та невиконання ним своїх обов'язків, що є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Висновок суду, що підприємницька діяльність відповідача припинена рішенням господарського суду Кіровоградської області від 21 вересня 2004 року, суперечить ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин), якою встановлено, що дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Особа, зареєстрована як фізична особа - підприємець (незалежно від того, сплачує вона єдиний податок чи перебуває на загальній системі оподаткування), не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Верховний суд України у постанові від 08 липня 2014 року у справі № 21-79а14 висловив правову позицію про те, що саме лише винесення рішення про припинення підприємницької діяльності не є підставою вважати підприємницьку діяльність припиненою.

Твердження про те, що саме на позивача покладено обов'язок проведення перевірки достовірності даних зазначених в документах, поданих для надання статусу безробітного та виплати матеріального забезпечення, не звільняють відповідача від повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, оскільки саме він несе відповідальність за достовірність поданих ним для надання статусу безробітного відомостей, які він подав недостовірні.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності колегія суддів зазначає, що суд дійшов правильного висновку, що позов подано в межах позовної давності з часу, коли позивач дізнався про порушення права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Доводи відповідача про сплив позовної давності спростовуються матеріалами справи. Факт подання відповідачем недостовірної інформації при поданні заяви про надання статусу безробітного було виявлено в березні 2014 року.

Позивачем зазначено, що про порушення відповідачем прав у зв'язку з безпідставним отриманням ним допомоги по безробіттю центр дізнався в 2014 році під час проведення перевірки бази даних ЄІАС та довідника ПОУ ЄДРС. Раніше реєстрації ФОП здійснювалася у паперовому вигляді. Інформація про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців зареєстрованих до 01 липня 2004 року не включалась до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Під час звернення особи до Центру зайнятості необхідно було надати лише паспортні дані, ІДН та заяву в якій зазначити, що особа не являється суб'єктом підприємницької діяльності. Перевірка даних зазначених в заяві Центром зайнятості не вимагалася. Електронні дані про реєстрацію чи припинення реєстрації ФОП вносяться до ЄДР з 2014 року. Тому перевірку осіб, які перебувають на обліку як безробітні шляхом електронного обміну даними можливо було здійснити лише з 2014 року.

Відомості, що про цей факт стало відомо позивачу раніше, матеріали справи не містять. Акт розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення складено 06 березня 2014 року (а.с.13).

Наказ про відшкодування коштів видано 07 березня 2014 року (а.с.15).

З позовом про відшкодування незаконно отриманих коштів позивач до суду звернувся в квітні 2016 року (а.с.2).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позову в сумі 4451 грн. 65 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України відповідач повинен повернути позивачу сплачений ним судовий збір в сумі 1378 грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Олександрійського міськрайонного центру зайнятості в Кіровоградській області задовольнити.

Скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року.

Позов Олександрійського міськрайонного центру зайнятості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Олександрійського міськрайонного центру зайнятості незаконно отримані кошти в сумі 4451 грн. 65 коп., судовий збір в сумі 1378 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

О.І.Чельник