Справа №295/2221/17
08.06.2017 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,
при секретарі с/з - Білінській Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, -
ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 01.10.2003 року уклала з ОСОБА_3 нотаріально посвідчений договір довічного утримання, за умовами якого передала у власність останньому належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1. За умовами договору відповідач взяв на себе зобов'язання забезпечити позивача житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі, щоденним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, лікарськими препаратами, систематичним прибиранням квартири та матеріальним забезпеченням у розмірі 1/2 частини мінімальної заробітної плати. Позивач зазначає, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.01.2017 року договір довічного утримання від 01.10.2013 року розірвано, а тому на підставі ст. 756 ЦК України просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник позивача пояснив суду, що рішення суду про розірвання договору довічного утримання не достатньо для повернення квартири позивачу, оскільки державний реєстратор може зареєструвати право власності на квартиру лише на підставі рішення та це є єдиним шляхом повернення квартири у власність позивача. За змістом ст.756 ЦК України відчужувач автоматично набуває право власності на майно, яке було ним передане за договором довічного утримання, однак при зверненні до приватного нотаріуса Лубякової Г.М. остання в усній формі відмовила у реєстрації права власності на квартиру за позивачем, пославшись на те, що цього не дозволяє Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На даний час право власності на спірне майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
Враховуючи не заперечення позивача та її представника, керуючись ст.224 ЦПК України, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.10.2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Лубяковою Г.М. та зареєстрований у реєстрі за № 5009. Згідно з договором позивач передала у власність відповідача належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_2, а відповідач зобов'язався надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення.
На підставі вказаного договору право власності на квартиру АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_3, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 11.01.2017 року розірвано договір довічного утримання від 01 жовтня 2003 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Лубяковою Галиною Михайлівною та зареєстрований у реєстрі за № 5009.
Згідно зі ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є набуття відчужувачем права власності на майно, яке було ним передане, і право вимагати його повернення, що передбачено ч.1 ст.756 ЦК України..
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно правового змісту ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи викладене, а також те, що договір довічного утримання розірвано внаслідок неналежного виконання набувачем своїх обов'язків та статтею 756 ЦК України передбачена можливість повернення відчужуваного майна, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 319, 321, 328, 392, 756 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-61, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте Богунським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити дане заочне рішення до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д.В. Кузнєцов