Справа № 477/1675/17
Провадження № 2/477/955/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 3,89 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Пересадівської сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 18 серпня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті батька залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона, як спадкоємиця за законом першої черги, не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на ділянку, так як батько, отримавши ділянку у власність в порядку спадкування, не переоформив її на себе, а також через наявність іншого спадкоємця дружини померлого, яка формально була зареєстрована з ним на час його смерті.

Вказуючи, що вона прийняла спадщину, оскільки проживала з померлим на час його смерті, але через зазначені обставини не може оформити спадщину в цілому в нотаріальному порядку, однак виходячи з положень ст. 1218 ЦК України ділянка належала померлому на праві власності, а інша спадкоємиця, хоча і була зареєстрована з ним, але з ним фактично не проживала і на спадщину не претендує, тому просила винести рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно.

В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, позивачка в своїй заяві просила позов задовольнити.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов до наступного висновку.

23 квітня 2008 року в с. Пересадівка Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 3,89 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Пересадівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

Земельна ділянка належала їй на підставі державного акту серії ІІ-МК № 029348, виданого 23 травня 2002 року Жовтневою (тепер Вітовською) районою державною адміністрацією Миколаївської області.

В 2016 році, в зв'язку з добровільним об'єднанням територіальних громад Пересадівська сільська рада увійшла до складу Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області

Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За свого життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 2 грудня 2003 року секретарем Пересадівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належну їй ділянку ОСОБА_3.

Останній прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки фактично проживав з нею на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 25 вересня 2017 року.

В той же час, він за свого життя не встиг переоформити ділянку на своє ім'я і помер 18 серпня 2015 року.

На час його смерті з ним проживала та прийняла спадщину його дочка ОСОБА_1, тобто позивачка в справі

Однак далі, під час оформлення зазначеної спадкової ділянки в цілому на себе вона отримала роз'яснення від нотаріуса про неможливість переоформлення спадщини в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючого документу на ділянку, а також через наявність іншого спадкоємця першої черги.

Як було встановлено, за невідомих обставин державний акт був втрачений.

За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Це стало підставою для звернення позивачки до суду із позовом.

З матеріалів справи вбачається, що у неї відсутня можливість отримати оригінал правовстановлюючого документу на ділянку у позасудовому порядку.

Так, через зміни в законодавстві припинено видача державних актів про право власності на земельні ділянки або ж внесення виправлень до їх змісту.

Однак з наявної копії державного акту вбачається, що земельна ділянка дійсно належала ОСОБА_4 Той факт, що в ньому по-батькові власниці зазначено Якимівна, суд вважає помилкою, оскільки інші дані прізвище, ім'я, місце проживання вказують, що він належав саме ОСОБА_4. На думку суду, вирішувати питання про встановлення належності правовстановлюючого документу не має можливості, оскільки оригінал державного акту був втрачений.

Крім того, перепоною в оформленні спадщини в цілому є наявність формальної реєстрації з померлим ОСОБА_3 його дружини ОСОБА_2, яка відноситься до спадкоємців першої черги як і дочка ОСОБА_1

В той же час, із її заяви, завіреної нотаріально, вбачається, що вона постійно проживала і працювала в Російській Федерації і на час смерті чоловіка з ним фактично не мешкала, тому слід вважати, що спадщину вона не прийняла.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна діляка належала ОСОБА_3 на час його смерті і це майно входить до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці у справі як спадкоємиці першої черги, яка прийняла спадщину.

Враховуючи, що вони мають право на спадщину, але іншим способом, окрім судового порядку, не можуть захистити своє спадкове май нове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомості в порядку спадкування за законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 18 серпня 2015 року на земельну ділянку, площею 3,89 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Пересадівської сільської ради (після об'єднання територіальних громад Воскресенська селищна рада) Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, яку він тримав в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 23 квітня 2008 року, а їй належала на підставі державного акту серії ІІ-МК № 029348, виданого 23 травня 2002 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко