Провадження №2/263/3084/2017
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

20 листопада 2017 року м. Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Хараджа Н.В., ознайомившись із зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернувся до суду з даним позовом, яким просить визнати недійсною довіреність від 04.09.2002 року.

Ознайомившись з даним позовом приходжу до висновку, що він підлягає залишенню без руху на підставі наступного.

Відповідно до ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

У відповідності до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (який дорівнює 1600 грн.).

За роз'ясненнями, що містяться у п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)). Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду. Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

При поданні даного позову до суду позивачкою до позову було додано квитанцію про сплату судового збору № 85107 від 09.11.2017 року, проте дана квитанція не підписана відповідальним виконавцем банку і не скріплено печаткою установи банку.

Крім того, при витребуванні судом з Державної казначейської служби України підтвердження перерахування судового збору, останнє не відбулося.

Таким чином у разі наявності сумнівів у здійсненні сплати суми судового збору до Державного бюджету України та надання суду платіжного доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, суд не може розцінювати додану квитанцію № 85107 від 09.11.2017 року, як належний доказ сплати судового збору.

Крім того, відповідно до ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити зокрема: зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проте, у поданому позові не вказано та відповідно не обґрунтовано чим саме та які права позивачки порушує оспорювана нею довіреність від 04.09.2002 року, та яким саме чином оспорюваний правочин стосується заявлених позовних вимог до ОСОБА_2, в той час як довіреність була укладена між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Також на обґрунтування заявлених вимог до позову не додано саму оскаржувану довіреність від 04.09.2002 року чи її копію.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.ст. 119,120 ЦПК України, повинен залишити її без руху та надати строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів із дня отримання позивачем ухвали.

Таким чином, дану позовну заяву необхідно залишити без руху і надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків, інакше позовна заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИЛА:

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності - залишити без руху.

Надати позивачу строк протягом п'яти днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині.

У випадку невиконання ухвали позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Хараджа