Справа 334/5265/16-ц
Провадження 2/206/375/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" квітня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

22 грудня 2016 року цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу, передана до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року.

Ухвалою судді від 22 грудня 2016 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 02 від 16.01.2014 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 1000 гривень строком до 29.01.2014 року зі сплатою відсотків в сумі 280 гривень. В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, 16.01.2014 року було укладено договір поруки між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 в межах суми зобов'язань 50 гривень. Оскільки ОСОБА_2 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в сумі 50 гривень, а також стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 17372,00 гривень та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності на підставі наданих доказів (а.с.51,85).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась в установленому порядку судовими повістками за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду невідома.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що пеня надто велика і вона не зможе її сплатити, тому просить відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення пені за застосуванням положень ст. ст. 551, 616 ЦК України. Пояснила, що гроші брала в м. Дніпро, а не в Запоріжжі. Поручителя не було. Хто така ОСОБА_1 їй невідомо. Договір вона підписувала особисто. Вона повертала частково гроші, але не всі.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що 16.01.2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 16.01.2014р. (а.с.78-79). Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит в сумі 1000 гривень строком до 29.01.2014 року включно, зобов'язавшись повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 2% за кожен день користування кредитом. Всього до 29.01.2014 року ОСОБА_2 зобов'язалася сплатити 1280 гривень. Порядок погашення кредиту, нарахування процентів, пені за кредитним договором визначений розділами 3, 6 договору.

16.01.2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 забезпечується виконання ОСОБА_2 зобов'язань частково (п. 1.3 договору) (а.с.83-84).

Передбачена договором відповідальність ОСОБА_1 перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» обмежується загальною сумою 50 гривень.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку ОСОБА_2 належним чином зобов'язання з повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 12.08.2016 року виникла заборгованість в загальній сумі 17372,00 гривень, з яких 1000 гривень заборгованість по кредиту, 16422,00 гривень пеня (а.с.10-26).

Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею).

Можливість забезпечення виконання зобов'язання укладенням договору поруки передбачено ст. 553 ЦК України. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність поручителя. При цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 543 ч. 1 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги в частині суми кредиту та процентів визнала повністю, відповідач ОСОБА_1 заперечень своїх за позовом не надала, суд вбачає законні підстави для стягнення кредиту в сумі 1000,00 гривень з відповідачів, при цьому з відповідача ОСОБА_1 належить стягнути 50 гривень, а з відповідача ОСОБА_2 950,00 гривень рахунок погашення заборгованості по сумі кредиту.

При вирішенні спору в частині стягнення пені суд виходить з наступного.

Відповідач ОСОБА_2 просив суд про одночасне застосування положень ст. 515 та ст. 616 ЦК України, які передбачають зменшення розміру неустойки з різних підстав.

Так, відповідно до ст. 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Дослідивши доводи сторін та дослідивши надані письмові докази, суд не вбачає підстав вважати, що кредитор своїми діями чи бездіяльністю сприяв збільшенню розміру пені, адже, відповідач ОСОБА_2 знала про наявність у неї заборгованості за кредитом, натомість не намагалася виконати свої зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів, а також і не зверталася до ТОВ «Служба миттєвого кредитування» для вирішення питання щодо реструктуризації заборгованості, тощо.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що вона дзвонила до позивача і їй повідомили, що її договір вже у колекторів і їм нічого не відомо щодо заборгованості свого підтвердження не знайшли.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 616 ЦК України.

Проте, статтею 551 ч. 4 ЦК України вказано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що за змістом частини третьої статті 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Позивачем розмір пені визначений у сумі 16422,00 гривень, сума кредиту, на який нараховувалась пеня становить 1000 гривень.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача ОСОБА_2 щодо значного перевищення суми пені розміру збитків, який дорівнює сумі наданого кредиту.

Враховуючи такі висновки суд вбачає підстави для зменшення розміру пені до 1000,00 гривень, що відповідає розміру збитків.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

При цьому як розяснено судам у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини 3 статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Отже, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі, якому він був сплачений при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» 50 гривень (п'ятдесят гривень) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 02 від 16.01.2014 року, а також судовий збір в сумі 35 (тридцять п'ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ін.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» 1950 (тисячу дев'ятсот п'ятдесят) гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 02 від 16.01.2014 року, а також судовий збір в сумі 1343 гривень (тисячу триста сорок три) гривні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков