АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3323/17 Головуючий 1 інст. - Ференчук О.В.
Справа № 643/3653/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» червня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 03 липня 2009 року ОСОБА_2 взяла у нього в борг грошові кошти в сумі 30000,00 доларів США та зобов'язалася їх повернути до 03 липня 2010 року.

Вказав, що при складанні даної розписки були присутні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які своїми підписами засвідчили факт передачі грошових коштів та факт складання розписки.

Зазначив, що в рахунок забезпечення своїх зобов'язань ОСОБА_2 передала йому оригінали правовстановлюючих документів на належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1.

Вказав, що після отримання від нього листів з вимогою повернути борг від 10 жовтня 2012 року та 01 вересня 2014 року ОСОБА_2 10 січня 2015 року в присутності вищевказаних свідків, повернула йому 100,00 доларів США, про що було складено письмову розписку.

Зазначив, що з кінця 2015 року на його вимоги про повернення грошових коштів за розпискою від 03 липня 2009 року ОСОБА_2 не реагує та до теперішнього часу грошові кошти не повернула.

Вважав, що оскільки ОСОБА_2 повернула йому 100,00 доларів США, її борг становить 29900,00 доларів США, що еквівалентно 789360,00 грн., виходячи з курсу долара на момент звернення до суду за 100,00 доларів США - 2640,00 грн.

Вказав, що для отримання правової допомоги, у зв'язку з відсутністю у нього юридичної освіти, він був змушений звернутися до професійного адвоката, якому сплатив гонорар у розмірі 50000,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 789360,00 грн. на його користь; стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на оплату адвоката у сумі 50000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд не звернув уваги на те, що факт отримання ОСОБА_2 вищезазначених коштів не заперечується; що ним направлялися листи від 10 жовтня 2012 року та 01 вересня 2014 року на адресу відповідача про те, щоб ОСОБА_2 повернула позичені грошові кошти; що 10 січня 2015 року він отримав від відповідача 100,00 доларів США в рахунок погашення заборгованості, про що складено розписку в присутності свідків; що ОСОБА_2 неодноразово зустрічалась з ним в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та обіцяла йому, що незабаром поверне гроші, які заборгувала, а він вірив їй і тому не звертався до суду досить тривалий час з вимогами про стягнення боргу; що починаючи з 2010 року, коли за договором позики скінчився строк повернення грошей, ОСОБА_2 визнавала свій борг перед ним; що суд першої інстанції не правильно розрахував строк позовної давності, адже відповідно до розписки від 10 січня 2015 року строк позовної давності сплине лише 10 січня 2018 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що строк позовної давності, в межах якого ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу, сплив.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої є якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики на його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною 2 статті 1049 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дійсно 03 липня 2009 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 30000,00 доларів США. Цього ж дня складено розписку, в якій зазначено, що борг ОСОБА_2 повинна повернути 03 липня 2010 року. Однак, ОСОБА_2 до теперішнього часу заборгованість не погасила.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснив, що ці кошти ОСОБА_2 брала у борг для купівлі квартири. Неодноразові звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо повернення грошових коштів позитивного результату не мали. До теперішнього часу ОСОБА_2 борг не повернула.

Представник ОСОБА_2 в свою чергу в суді апеляційної інстанції пояснив, що ОСОБА_2 борг в розмірі 30000,00 доларів США визнає. Єдина можливість повернення боргу ОСОБА_1 - це реалізація квартири, однак на неї накладено арешт. Іншої можливості повернути борг у неї не має.

Із змісту статті 256 ЦК України вбачається, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про поверненя кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Із матеріалів справи вбачається, що право на захист у ОСОБА_1 виникло 03 липня 2010 року, коли ОСОБА_2 повинна була повернути борг. ОСОБА_1 звернувся до суду за позовом 30 березня 2016 року, тобто після спливу трирічного строку. В суді першої інстанції ОСОБА_2 просила суд застосувати строк позовної давності, (а. с. 45).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки застосування строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_1 довіряв ОСОБА_2, тому не звертався тривалий час до суду за захистом своїх порушених прав не можуть розцінюватись як поважні причини пропуску строку для звернення до суду.

Доводи представника ОСОБА_1 щодо того, що оскільки ОСОБА_2 10 січня 2015 року сплатила ОСОБА_1 100, 00 доларів США в рахунок погашення заборгованості, тому діями ОСОБА_2 перебіг позовної давності перервався є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів щодо цього ОСОБА_1 не надано. Розписка, яка датована 10 січня 2015 року та підписана ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не свідчить про те, що ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 100, 00 доларів США, оскільки ОСОБА_2 цю розписку не підписувала, (а. с. 10). Присутність свідків при укладення розписки від 10 січня 2015 року та їх підписи на розписці не можуть доводити факт часткового виконання зобов'язання, що виникли з правочину.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснив, що це копія, а оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_2, тому вона її не підписувала.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 заперечував проти цього та пояснив, що ОСОБА_2 100, 00 доларів США ОСОБА_1 не сплачувала та ніякої розписки про сплату нею 100, 00 доларів США ОСОБА_1 у неї не має.

Не можуть слугувати доказами переривання перебігу позовної давності звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2, які датовані 10 жовтня 2012 року та 01 вересня 2014 року, оскільки ані доказів відправлення або отримання цих звернень матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Інших доказів щодо переривання перебігу позовної давності або доказів поважності пропуску строку для звернення до суду не надано.

У зв'язку з чим судова колегія вважає, що суд, дотримуючись засад змагальності, забезпечивши сторонам можливість доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов обгрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно статті 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії