Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/276/16-ц
Провадження № 6/433/25/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р.

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Певної О.С.,

при секретарі Нехаєві В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду від 11 серпня 2016 року у цивільній справі № 433/276/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

в с т а н о в и в:

До Троїцького районного суду Луганської області надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить суд розстрочити виконання рішення суду № 433/276/16-ц від 11 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики таким чином: стягнути негайно 20000 грн.; стягнення 130000 грн. відстрочити на 3 місяці з моменту набрання ухвалою чинності; стягнення 368818 грн. відстрочити на 6 місяців з моменту набрання ухвалою чинності.

Заявник в судове засідання не з'явився, про час і дату розгляду заяви був повідомлений належним чином.

Суд вивчивши матеріали заяви, вважає, що вона підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно ч. 1 ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.

З аналізу ст. 217 ЦПК України та ч. 1 ст. 373 ЦПК України слід дійти висновку, що в першому випадку питання про відстрочення виконання судового рішення вирішує суд, який вирішив справу по суті, безпосередньо при ухваленні рішення, а в другому випадку суд, який видав виконавчий документ, за заявою сторони виконавчого провадження.

Як вбачається з заяви про розстрочення виконання рішення, заявник посилається як на ст. 217 ЦПК України так і на ч. 1 ст. 373 ЦПК України.

З матеріалів справи № 433/276/16-ц вбачається, що рішенням апеляційного суду Луганської області від 11 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу: за договором позики від 30 серпня 2012 року у розмірі 25000,00 грн.; за договором позики від 15 жовтня 2012 року у розмірі 37000,00 грн.; за договором позики від 19 листопада 2012 року у розмірі 62050,00 грн. (еквівалент 2500,00 доларів США); за договором позики від 28 травня 2013 року у розмірі 307768,00 грн. (еквівалент 12400,00 доларів США); за договором позики від 12 червня 2013 року у розмірі 37000,00 грн.; за договором позики від 02 вересня 2013 року у розмірі 25000,00 грн.; за договором позики від 06 вересня 2013 року у розмірі 25000,00 грн., а всього 518818,00 грн. (а.с. 102-104).

Таким чином, судом, який ухвалив рішення, є апеляційний суд Луганської області. Однак, як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, питання про розстрочення його виконання позивачем не ставилось та відповідного рішення судом не приймалось.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи № 433/276/16-ц (а.с. 106-113), Троїцьким районним судом Луганської області на виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист, який, як зазначено в заяві, до примусового виконання предявлено не було.

Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Статусу стягувача і боржника сторони набувають після відкриття виконавчого провадження як в разі виконання рішення суду, яким закінчується судовий розгляд справи, так і в разі виконання ухвали суду про забезпечення позову (рішення КС від 31.05.2011 у справі №4-рп/2011).

Суд зазначає, що за вимогою ч. 1 ст. 373 ЦПК України питання про розстрочення виконання рішення вирішується судом на стадії примусового виконання судового рішення, тобто після відкриття виконавчого провадження, що є обовязковою передумовою для розгляду заяви за правилами вказаної статті.

Заявник із заявою про примусове виконання рішення до органу чи особи, які здійснюють примусове виконання рішень, не звертався, однак, просить суд застосувати аналогію закону щодо розстрочення виконання рішення посилаючись на скрутне матеріальне становище, що перешкоджає йому сплатити авансовий внесок при зверненні виконавчого документу до виконання. Однак жодного документу на підтвердження зазначених обставин не надав.

Згідно ч. 8 ст. 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, для застосування аналогії закону необхідно щоб відносини не були врегульовані положеннями актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що порядок вирішення питання про розстрочення виконання судового рішення врегульовано нормами ЦПК України, а заявником не надано доказів в будь-якій формі відмови органу та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, у прийнятті виконавчого документу до виконання з обставин, викладених в поданій до суду заяві, тому суд вважає, що остання подана передчасно, у звязку з чим підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 208, 209, 210, 217, 373 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду від 11 серпня 2016 року у цивільній справі № 433/276/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики залишити без розгляду.

Залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя О.С. Певна