Справа №204/3217/17
Провадження №2/204/1247/17
РІШЕННЯ

іменем України

30 жовтня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила поділити між сторонами сумісно набуте майно, визнавши за позивачем право власності на ? частку домоволодіння №31 по вул. Дивізіонна у м. Дніпро.В обґрунтування позову зазначила, що 27 січня 1979 року вона з відповідачем уклала шлюб, який 14 листопада 2016 року було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська. Позивач зазначає, що перебуваючи у шлюбі, вони з відповідачем придбали за сумісні гроші домоволодіння №31 по вул. Дивізіонна у м. Дніпропетровську, яке на той час було вирішено оформити право власності на відповідача. Позивач вважає, що оскільки ніякого договору про набуте майно між сторонами не було, воно належить сторонам у рівних частинах, а саме по ? частки кожному.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні фактичні обставини.

27 січня 1979 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2016 року розірвано (а.с.9, 10).

У період шлюбу на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 12 листопада 1987 року відповідач набув право власності на домоволодіння №31 по вул. Дивізіонній у м. Дніпропетровську (а.с.4).

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-1662цс15 від 04 листопада 2015 року, за яким відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно було застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Оскільки спірне домоволодіння №31 по вул. Дивізіонній у м. Дніпропетровську придбано до 2004 року, застосуванню підлягають відповідні положення КпШС України.

Зокрема, за ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Сторонами не оспорюється той факт, що зазначене домоволодіння було придбано за їх спільні сумісні кошти.

Виходячи з того, що домоволодіння було придбано відповідачем в період перебування у зареєстрованому шлюбі та підтримання фактичних шлюбних відносин з позивачем, таке домоволодіння на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.

Статтею 28 Кодексу про шлюб та сімю України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст. 29 Кодексу про шлюб та сімю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення, зокрема, про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що предявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину домоволодіння, що розташовано за адресою: м.Дніпро, вул. Дивізіонна, буд.31.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 941 (девятсот сорок одна) гривня 44 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: