Справа № 136/760/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"07" червня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого - судді Кривенка Д.Т.

при секретарі Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом до відповідача, обґрунтовуючи вимоги таким.

10.03.2015 року помер його батько ОСОБА_2 Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли шляхом спільного проживання із спадкодавцем він, ОСОБА_1 та його мати (відповідно дружина спадкодавця) ОСОБА_3, однак своїх спадкових прав в нотаріальному порядку не оформили.

08.09.2016 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті також відкрилась спадщина. За життя ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого розпорядилась усім належним їй майном, заповівши його йому, ОСОБА_1

Житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Росоша, Липовецького району, Вінницької області по вулиці Грушевського, 74 (раніше вул. К.Маркса, 40), увійшов до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також він, ОСОБА_1 Вказаний обєкт нерухомості є спільною сумісною власністю вказаних осіб. Після смерті батька вони з матірю успадкували належну йому частку, а тому їх частки у житловому будинку склади по ? кожного. Після смерті матері, позивач є єдиним спадкоємцем. Інші спадкоємці, які б мали право на обовязкову частку, - відсутні. Спадщину у визначений законодавцем строк позивач після смерті матері прийняв шляхом постійного проживання, однак нотаріус відмовив у видачі на його імя нотаріального акта, мотивуючи тим, що вказаний житловий будинок належав до колгоспного двору, отож належав його членам на праві спільної сумісної власності, тому визначити частку, яка належить спадкодавцеві неможливо. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, однак таке право позивача оспорюється, тому позивач просить суд визнати за ним право власності на частку, яку він успадкував. Також, з урахуванням того, що виділ частки із спільної сумісної власності неможливий, так як інші співвласники померли, тому позивач просить суд визнати право власності на увесь обєкт нерухомості.

В судове засідання позивач та його представник не зявились, однак надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, а розгляд справи здійснювати у їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак сільський голова надав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги, не заперечував щодо їх задоволення, просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок за №69 від 20.11.1987 року, житловий будинок за №40 по вул. К.Маркса в селі Росоша Липовецького району належить до суспільної групи колгоспний двір.

Відповідно до інформації КП «Вінницьке обласне обєднане «БТІ» (а.с.14), право власності в цілому на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва за №69 від 20.11.1987 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Росошанської сільської ради за №18 від 28.03.2016 року (а.с.21), було проведено впорядкування нумерації будівель та перейменування вулиць, після чого вул.. К. Маркса, буд.40 в с. Росоша, змінено на вул.. Грушевського, буд.74 в с. Росоша.

Встановлені судом обставини підтверджується і відомостями відображеними у Технічному паспорті на вищевказаний житловий будинок (а.с.17-19).

Згідно розділу 11 «Право власності» глави 11 «Спільна власність» ст. 120 «Власність колгоспного двору» Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

На підставі ст.ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"(зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно відомостей по Росошанській сільській раді, які відображені у довідці № 398 від 14.04.2017 року, станом на 15.04.1991 року головою колгоспного двору вищевказаного житлового будинку була ОСОБА_3, членами колгоспного двору були чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 (а.с. 9).

Отже, право власності на майно колгоспного двору, в яке і входив житловий будинок за № 74 по вулиці Грушевського (раніше вул. К.Маркса, 40), с. Росоша, Липовецького району Вінницької області, належав трьом співвласникам: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, частки яких були рівними, тобто по 1/3 кожного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер 10.03.2015 року (а.с.7).

Згідно довідки виданої органом місцевого самоврядування (а.с.10), судом встановлено, що ОСОБА_2 був зареєстрований та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 (після впорядкування Грушевського, 74), з ним постійно проживали на час відкриття спадщини: дружина - ОСОБА_3, син ОСОБА_1

Згідно інформації, яка була витребувана судом, спадкова справа до майна померлого ОСОБА_2 не заведена.

Встановлені обставини та перевірені зібраними у справі доказами вказують на те, що спадкоємцями ОСОБА_2 та такими, що прийняли спадщину в силу ст.1268 ЦК України, є його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_1 До складу спадкової маси увійшла 1/3 частка житлового будинку, що розташований в с. Росоша по вул.. Грушевського , 74, Липовецького району.

Отож з урахуванням частки спадкодавця, частки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у житловому будинку склали по ? кожного, оскільки в силу ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а законодавець не повязує це з фактом отримання правовстановлюючого документа.

08.09.2016 року померла ОСОБА_3, в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серія І-АМ №357778 (а.с.6). За життя, 01.03.2016 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті розпорядилась усім належним їй майном, заповівши його своєму синові ОСОБА_1, тобто позивачеві. Вказаний заповіт не змінено та не скасовано за відомостями сільської ради.

Згідно матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3, позивач спадщину прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцем та подав заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини, інші спадкоємці відсутні. Втім, постановою від 12.04.2017 року позивачеві відмовлено у видачі нотаріального акту на його імя, оскільки житловий будинок в с. Росоша по вул.. Грушевського, 74, Липовецького району, належить до колгоспного двору та визначити, яка частка належала померлому неможливо.

Згідно розяснень, що містяться у п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року за №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа

може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Зважаючи на те, що судом було встановлено законність набуття спадкодавцями часток в обєкті нерухомості, яке позивач успадкував відповідно до діючого законодавства та прийняв спадщину, однак таке його право невизнається, а також підтверджено законність набуття позивачем частки нерухомого майна у спільній сумісній власності, в підтвердження чому відсутній правовстановлюючий документ, тому суд вважає, що з метою захисту та відновлення порушених прав позивача, слід винести рішення про задоволення позову у повному обсязі.

На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення.

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 1218, 1268, 1270 ЦК України, ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 158,169, 174, 209-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на цілий житловий будинок «А», з ганком, козирком, прибудовою «а», верандою «а1», прибудовою «а2», загальною площею 80,8 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м. та господарські будівлі: погріб з шиєю «п/а2», літня кухня «Б», погріб «п/Б», сарай-літня кухня «В», сарай «в», сарай «в1», убиральня «Г», літня кухня «Д», веранда «д», гараж-літня кухня «Ж», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, криниця №4, що розташований в с. Росоша, Липовецького району, Вінницької області, по вулиці Грушевського, №74 (раніше вул. К.Маркса, №40).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Т. Кривенко