АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди житлового будинку від 05.09.2015, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 229 126,00 грн.; заборгованість по оплаті послуг водопроводу, електропостачання, телефонного зв'язку та інтернету за січень-березень 2016 року у розмірі 3 143,79 грн.; інфляційні витрати у зв'язку із неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором оренди житлового будинку в розмірі 1 373,23 грн.; три проценти річних у зв'язку із неналежним виконанням грошових зобов'язань за вищевказаним договором в розмірі 1 167,73 грн.; пеню за незалежне виконання грошових зобов'язань за умовами цього договору оренди в розмірі 71 037,22 грн.; а також судові витрати - по оплаті судового збору - 3 027,04 грн., на правову допомогу юриста - 6 000 грн.

Справа № 761/11976/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6518/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.09.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість по оплаті оренди за договором оренди житлового будинку від 05.09.2015 у сумі 229 126 грн., інфляційні втрати у сумі 3 143 грн. 79 коп., три проценти річних у сумі 1 167 грн. 73 коп., пеню у сумі 71 037 грн. 22 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3 027 грн. 04 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що про судове засідання відповідач належним чином повідомлена не була. Зазначила, що орендарем було сплачено орендодавцю орендну плату за користування будинком включно по 05.02.2016 та, у зв'язку з неможливістю користуванням орендованим майном із-за занадто низької температури в жилих приміщеннях, не зважаючи на численні скарги, відповідач була вимушена 14.01.2016 виїхати із будинку. Вказала, що з вини орендодавця відповідач була позбавлена можливості користуватися орендованим майном протягом 21 доби, за які сплачена орендна плата. Вказала на приховання позивачем про право на проживання в будинку 12 іноземних громадян.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконує своїх зобов'язань за договором оренди, у зв'язку з чим у останньої виникла заборгованість, підлягає стягненню пеня передбачена договором та інфляційні втрати 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3було укладено договір оренди житлового будинку, за умовами якого орендодавець надав у тимчасове платне користування орендарю житловий будинок загальною площею 270,6 кв.м., який належить на праві власності позивачу, про що свідчить свідоцтво про право власності 713-С/ЖБ від 15.05.2012, і складається із дев'яти кімнат із басейном, вбудованими меблями та побутовою технікою (перелік зазначеного в п.1.1. договору), розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку 2,5 соток (а. с. 8-12). Відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.4. договору, оплата оренди будинку здійснюється шляхом внесення попередньої оплати за наступний місяць оренди, не пізніше 5 числа поточного місяця оренди у готівковій формі, через представника орендодавця ОСОБА_7 Оплата оренди здійснюється щомісячно із розрахунку гривневого еквіваленту у розмірі 2 300 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на дату здійснення оплати. Термін дії Договору оренди: з 06 вересня 2015 року по 05 вересня 2016 року відповідно до п. 7.1 договору.

Позивач належним чином виконав свої зобов'язання перед відповідачем і надав у тимчасове платне користування вищевказаний житловий будинок.

Відповідач припинив здійснювати оплату оренди будинку за договором оренди, у зв'язку із чим виникла заборгованість по оплаті оренди будинку за січень, лютий, березень та квітень місяць 2016 року, у розмірі 9 200 доларів США, що за офіційним обмінним курсом Національного банку України, встановленим для національної валюти України по відношенню до долара США, становить суму 229 126 гривень 00 копійок Враховуючи вищевикладене, позивач із відповідним позовом звернулася до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму (ч. 3 ст. 815 ЦК України).

Частинами 1, 3 ст. 820 ЦК України передбачає, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Статтею 821 ЦК України встановлено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822-824 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що 05.09.2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди житлового будинку, за умовами якого орендодавець надав з 06 вересня 2015 року по 05 вересня 2016 року у тимчасове користування орендарю житловий будинок загальною площею 270,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку 2,5 соток, з платою 2 300 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на дату здійснення оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК Українипенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до умов п. 4.5. договору, передбачено, що у випадку затримки оплати орендарем, останній сплачує на користь орендодавця пеню, у розмірі 0,5% (пів відсотка) від загального розміру заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач належним чином не виконує своїх зобов'язань за договором оренди, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором оренди з урахуванням суми пені передбаченої відповідним договором правильними.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи із положень вищевказаних норм права, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач у строки не виконав умови вищевказаного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з висновком суду щодо стягнення з відповідача індексу інфляції, враховуючи наступне.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10).

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з врахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні.

Матеріали справи свідчать, що Договір оренди житлового будинку від 05.09.2015 був укладений в іноземній валюті, а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 не підлягають стягненню інфляційні витрати.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов невірних висновків.

За наведених обставин рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що про судове засідання відповідач належним чином не повідомлявся внаслідок чого був позбавлений надати докази на спростування вимог позивача, на думку колегії суддів, висновків суду не спростовують, враховуючи те, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача не надав суду будь-яких нових доказів.

Колегія суддів звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм цивільно-процесуального права, разом з тим, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не знаходить правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з урахуванням пені та 3% річних.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у зв'язку з неможливістю користуватись орендованим майном із-за занадто низької температури в жилих приміщеннях і відповідач була вимушена достроково виїхати із будинку, ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження даної обставини, а тому є необґрунтованими.

Надані відповідачем Акти обстеження вказаного будинку від 22.12.2015 та 14.01.2016, які з її слів були підписані депутатами Київської міської ради (а. с. 79-80), на думку колегії суддів, не можуть бути належними та допустимими доказами за відсутності в останніх будь-яких даних про ідентифікацію осіб, які проводили відповідні обстеження.

Також, на думку колегії суддів, не спростовують висновків суду першої інстанції і посилання в апеляційній скарзі на те, що в спірному будинку зареєстровано 17 іноземних осіб (а. с. 78), оскільки в порушення вимог чинного законодавства особа, яка подала апеляційну скаргу, не надала доказів на підтвердження того, що вказані особи заважали їй проживати у вказаному будинку відповідно до умов договору оренди.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом тих обставин, що договір оренди вказаного будинку укладався в іноземній валюті внаслідок чого він є нікчемним, на думку колегії суддів також не спростовує висновків суду першої інстанції, враховуючи, що оплата оренди здійснюється щомісячно із розрахунку гривневого еквіваленту до 2 300 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на дату здійснення оплати.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, вимоги апеляційної скарги знайшли часткове своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних збитків підлягає скасуванню та відмови в задоволенні даної частини позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-318 ЦК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року в частині стягнення інфляційних втрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат у сумі 3 143,79 грн. відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк