РІШЕННЯ

Іменем України

Єд. унік. № 243/5318/17

Провадження № 2-о/243/481/2017

14 червня 2017 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Старовецький В.І.,

при секретарі судового засідання Каліух К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Словянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2017 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що до недавнього часу вона проживала в м. Алчевськ. Проте була змушена переїхати проживати в інше місто. Наразі проживає за вказаною вище адресою разом з сином ОСОБА_2.

Мати ОСОБА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 03.03.2017 року вдома, в м. Алчевськ. Про це видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 1- ВВ№ 026797 від 07.03.2017 року.

Однак зареєструвати її смерть у встановленому законом порядку вона не може.

Після переїзду до м. Словянська вона звернулась до Словянського міського відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для того, щоб зареєструвати смерть матері.

Але отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки подала свідоцтво про смерть ОСОБА_4 1-ВВ№ 026797 від 07.03.2017 р. видане відділом записів актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції, яке знаходиться на непідконтрольній Україні території.

У звязку з цим вона не може зареєструвати смерть матері та реалізувати спадкові права.

Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту« який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного етапу або нотаріальному посвідченню« не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у зясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанова Верховної ОСОБА_3 України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється, особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 X® 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за X« 1150/13024.

Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника і така заява розглядається судами невідкладно, згідно ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду є підставою для державної реєстрації смерті.

Згідно з вимогами ч.4 ст.257-1 ЦПК України судове рішення підлягає негайному виконанню.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ч. 2 ст. 256 ЦПК України просить встановити юридичний факт смерті громадянки України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 03.03.2017 року та проживала по день смерті за адресою: АДРЕСА_1, місце смерті Україна, м. Алчевськ, Луганської області.

Заявник ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві.

Представник заінтересованої особи Словянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, від заінтересованої особи надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_3, 01.04.1942 року уродженка м. Слов'янська Донецької обл. громадянка України, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено відповідною копією її паспорту (а. с. 15)

Заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_3, що підтверджено відповідними записами у паспорті заявника, свідоцтвами про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 170 від 04.03.2017 року, виданого бюро судово-медичної експертизи м. Алчевськ форма № 106/у, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла 03 березня 2017 року у м. Алчевськ , причина смерті набряк головного мозку (а. с. 14).

Згідно свідоцтва про смерть від 07.03.2017 року, виданого відділом записів актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла 03.03.2017 року у віці 75 років. ( а. с. 11)

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другоїстатті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам,

які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником та підтверджених наданими письмовими доказами, стосовно того, що мати заявника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла 03.03.2017 року АДРЕСА_2, Україна.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно приписів ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території країни, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України та розглядаються невідкладно.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Заявник зверталася до Словянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з відповідною заявою та останній листом вих. № 2140/15.22-25 від 13.06.2017 року надав розяснення щодо виконання умов для реєстрації смерті фізичної особи.

Задоволення заяви ОСОБА_1 має для неї юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадкових прав.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 03.03.2017 року АДРЕСА_2, Україна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256-259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заявлені вимоги ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Словянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті задовольнити повністю.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнати датою смерті ОСОБА_3 03.03.2017 року, місце смерті Україна, АДРЕСА_2.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення складене та підписане у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_5