Справа №573/649/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1635/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_6, Миколаївська селищна рада Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та перерозподіл спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А :

24 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому остаточно уточнивши свої позовні вимоги просила:

1) визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_7, яка померла 11 грудня 2001 року та брата - ОСОБА_8 який помер 21 серпня 2004 року;

2) визнати недійсною довідку для оформлення спадщини № 765 від 24 грудня 2009 року, видану виконавчим комітетом Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області;

3) здійснити перерозподіл спадщини по спадковим справам ОСОБА_7 та ОСОБА_9 № 151/2007 від 30 травня 2007 року з відповідною компенсацією коштів, отриманих від оренди земельних паїв в межах позовної давності в розмірі 60 000 грн.;

4) визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 78 та № 79 від 29 січня 2010 року, видані Улянівською державною нотаріальною конторою Білопільського району Сумської області на ім'я ОСОБА_4 відносно земельних паїв ОСОБА_10, який помер 02 травня 2004 року та ОСОБА_8, який помер 21 серпня 2004 року, як такі, що були помилково оформлені на підставі підробленої довідки № 765 від 24 грудня 2009 року, виданої виконавчим комітетом Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області;

5) закрити провадження у справі щодо позовних вимог про визнання недійсним заповіту ОСОБА_7, посвідченого виконавчим комітетом Луциківської сільської ради 01 березня 2001 року за № 20.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року позоа ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність ухваленого судом рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заповіт складено раніше, ніж видано державний акт на земельну ділянку, який в заповіті начебто підтверджує право власності померлої ОСОБА_7

Заслухавши доповідь сідді доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_11, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_12, відповідача ОСОБА_4 проти скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 грудня 2001 року померла мати позивачки - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 120726 (а. с. 65, т. 1).

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Луциківської сільської ради 01 березня 2001 року, остання за життя заповіла належну їй земельну ділянку площею 4,358 га відповідачу ОСОБА_5 (а. с. 166, т. 1).

11 травня 2002 року державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,358 га, розташовану на території Луциківської сільської ради, яка належала померлій 11 грудня 2001 року ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 012630, виданого 29 серпня 2001 року Луциківською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 331 (а. с. 168, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української PCP 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 534 ЦК УРСР було передбачене право громадянина залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР).

Таким чином, вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідач ОСОБА_4 в установленому законом порядку прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7

Також судом встановлено, що 02 травня 2004 року в с. Луциківка Білопільського району Сумської області помер рідний брат позивачки - ОСОБА_10, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 4 від 17 травня 2017 року (а.с. 100, т. 1).

Зі свідоцтва про смерть серії 1-БП № 202984 вбачається, що 21 серпня 2004 року в с. Луциківка Білопільського району Сумської області помер другий рідний брат позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_8 (а.с. 64, т. 1).

Після смерті останніх відкрилася спадщина на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, які належали померлим на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії II - СМ № 012639 та серії ІІ - СМ № 012638 відповідно, виданих Луциківською сільською радою 29 серпня 2001 року на підставі рішення 19 сесії 23 скликання від 07 квітня 2001 року, зареєстрованих у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 337, № 336 та грошові вклади з відсотками (а.с. 218, т. 1).

15 лютого 2005 року в с. Луциківка Білопільського району Сумської області помер рідний брат позивачки та чоловік відповідачки ОСОБА_4 і батько відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БП № 202984 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9 від 17 травня 2017 року (а.с. 64, 99, т. 1).

До складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7 ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,932 га в межах згідно з планом, розташована на території Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, право приватної власності на яку посвідчене державним актом серії II - СМ № 012636, виданим Луциківською сільською радою 29 серпня 2001 року на підставі рішення 19 сесії 23 скликання від 07 квітня 2001 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 334 та земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,690 га в межах згідно з планом, посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 015198 за реєстровим № 361, який був виданий Луциківською сільською радою на підставі рішення 21 сесії 23 скликання від 18 серпня 2001 року (а.с. 172, 174, т. 1).

Відповідно до заповітів, посвідчених 26 грудня 2003 року секретарем Луциківської сільської ради, зареєстрованих у реєстрі за № 72 та № 74, ОСОБА_7 заповів усе своє майно, в тому числі земельну частку (пай) розміром 3,932 га (державний акт на право приватної власності на землю, виданий Луциківською сільською радою ІІ-СМ № 012636 від 29 серпня 2001 року) своїй дружині - ОСОБА_4, а грошовий вклад у філіалі 3231/037 с. Луциківка на компенсаційному рахунку № 91551338 - своєму сину - ОСОБА_5 (а.с. 170, т. 1).

Також з матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2007 року за заявою ОСОБА_4 державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_9, який помер 15 лютого 2005 року (а.с. 169, т. 1).

30 травня 2007 року відповідачці видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,932 га та для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,690 га, які належали її померлому чоловіку, ОСОБА_7, на підставі державних актів серії II - СМ № 012636 та серії ІІІ-СМ № 015198 відповідно, а також на пайовий фонд майна КСП «Луциківське» ПАФ «Булат» с. Луциківка Білопільського району Сумської області розміром 3 373 грн. або 0,306 %, яке належало спадкодавцю на підставі майнового сертифікату серії СУ-І № 013244 від 08 лютого 2002 року (а. с. 185, т. 1).

Також з матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2010 року відповідачка звернулася до державного нотаріуса Улянівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її чоловіка та фактично за життя ним було успадковане після смерті рідних братів - ОСОБА_10, який помер 02 травня 2004 року та ОСОБА_8, який помер 21 серпня 2004 року (а. с. 193, т. 1).

Надалі, 29 січня 2010 року, ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_9, який помер 15 лютого 2005 року, на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,359 га та 4,075 га, розташовані на території Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, які на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 012638 та серії ІІ-СМ № 012639, виданих 29 серпня 2001 року Луциківською сільською радою Білопільського району Сумської області, зареєстрованих у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 336, № 337, належали ОСОБА_8, який помер 21 серпня 2004 року та ОСОБА_10, який помер 02 травня 2004 року відповідно, спадкоємцем яких був брат - ОСОБА_9, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Разом з цим відповідачці було видане ще одне свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка на грошові вклади з відсотками, розташовані на рахунках № 91551357 та № 947 у ВАТ «Державний ощадний банк України», відкриті на ім'я ОСОБА_8, який помер 21 серпня 2004 року та грошовий вклад з відсотками, розташований на рахунку № 91551356 у ВАТ «Державний ощадний банк України», відкритий на імя ОСОБА_10, який помер 02 травня 2004 року (а.с. 220, т. 1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів того, що заяву про прийняття спадщини після смерті матері та брата вона не подала у звязку з обєктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджати подачі заяви у визначений законом строк.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, в тому числі, наприклад, і через необізнаність спадкоємця щодо наявного спадкового майна та відсутність правовстановлюючих документів на нього, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Виходячи з матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачка не надала належних, допустимих, безспірних та переконливих доказів про наявність у неї поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері та брата, а ті, на які вона посилається, такими не являються.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_3 не довела поважності причини його пропуску , а зазначена нею причина пропуску строку, обґрунтовано визнана судом неповажною.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України захисту підлягає лише порушене право, а оскільки позивачка не набула і не набуває, в силу даного рішення, статусу субєкта спадкування після смерті ОСОБА_7 і ОСОБА_8, тому і розподілом спадщини після смерті останніх, будь які її права не порушуються.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313. 314. 315. 317. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -