№ провадження 2/521/2080/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

за участю секретаря судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

21.12.2016 позивач звернулась до суду з даним позовом, просила суд визнати за нею, ОСОБА_1М, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/4 частку від частки житлового будинку під №16 (шістнадцять), розташованого в м. Одесі по вул. Івана та ОСОБА_4 ( вул. Пішеніна), та на 1/4 частку від частки земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Івана та ОСОБА_4 ( вул. Пішеніна), будинок №16, що належала ОСОБА_5 Свої вимоги мотивувала тим, що позивач зазначає, що вона є спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_5О, а відтак має право на отримання у власність в порядку спадкування за заповітом на майно, яке належало їй. Позивач вказує, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку чим вона звернулась до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Позивачка у судове засідання не зявилася , надала до суду заяву в який просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав до суду заперечення в який зазначив що не згоден з викладеними та наведеними в позові обставинами, але в загалі не заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, причини неявки суду не повідомила заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 01 лютого 2012 року року померла ОСОБА_5, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса міського управління юстиції було складено актовий запис, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть ОСОБА_5

Після її смерті відкрилась спадщина на ? частку житлового будинку під №16 (шістнадцять), розташованого в м. Одесі по вул. Івана та ОСОБА_4 (вул. Пішеніна) та земельну ділянку площею 0,1000 га, розташованою за адресою: м. Одеса, вул. Івана та ОСОБА_4 ( вул. Пішеніна), будинок №16, від часток будинку та земельної ділянки, що належали ОСОБА_5 на праві власності, що підтверджується витягом №29273896 з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.03.2011 р. та державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЛ №326141.

За життя, а саме 26.01.2012 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого заповіла ОСОБА_1 1/4 частку від належної їй частки житлового будинку під №16 (шістнадцять), розташованого в м. Одесі по вул. Івана та ОСОБА_4 ( вул. Пішеніна), та на 1/4 частку від від належної їй частки земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Івана та ОСОБА_4 ( вул. Пішеніна), будинок №16, що належала спадкодавцю на праві власності.Зазначений правочин був посвідчений державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, та зареєстрований в реєстрі за № 3-131.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 на підставі ст. 1234 ЦК України використала своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначила спадкоємцем частки свого майна ОСОБА_1.

Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертоїстатті 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину.

Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У встановлений законом строк сторони звернулись до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 у результаті чого державним нотаріусом було заведено спадкову справу № № 93/2012.

Так судом встановлено, що 15.02.2012 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори звернулася з заявою за № 237 про прийняття спадщини до майна ОСОБА_5 спадкоємець за заповітом громадянка ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_2.

22.02.2012 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори звернулася з заявою за № 298 про прийняття спадщини до майна ОСОБА_5 спадкоємець за заповітом ОСОБА_3.

12.06.2012 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори звернулася з заявою за № 1066 про прийняття спадщини до майна ОСОБА_5 спадкоємець за заповітом ОСОБА_1.

Однак, ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право власності за заповітом на 1/4 частку від частки житлового будинку під №16 (шістнадцять), розташованого в м. Одесі по вул. Івана та ОСОБА_4 (нині - вул. Пішеніна), та на 1/4 частку від частки земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Івана та ОСОБА_4 (нині - вул. Пішеніна), будинок №16, що належала ОСОБА_5, державний нотаріус відмовив через те, що нею не було надано оригіналів документів, які підтверджують право власності ОСОБА_5 на вищевказане нерухоме майно.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Як зазначає позивач у сврєму позові, після прийняття спадщини по теперішній час відповідачі як спадкоємці, володіючи оригіналами документів, що посвідчують право власності гр. ОСОБА_5 на вищевказане нерухоме майно, не виявляли бажання та не звертались до нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтв про право на спадщину. Від спільних дій щодо оформлення відповідних свідоцтв на спадщини ухилялись.Такі дії відповідачів порушують її право на спадкування, передбачене ст.1223 ЦК України, та пов'язане з ним право, яке згідно ст.1297 ЦК України одночасно є і громадянським обов'язком, на отримання свідоцтва про право на спадщину та, відповідно, тим самим створюють їй перешкоди у реалізації її права власності на майно, що має належати їй за заповітом, у розумінні ст. 319 ЦК України. Внаслідок цього спадкове майно знаходиться у занедбаному стані, залишаєте недоглянутим протягом тривалого часу, фактично без охорони від розкрадання, що є неприпустимим як з господарської так і з громадянської точки зору.

Як встановлено судом, з витягу Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 29273896 від 12.03.2011 року вбачається, що 1/2 частка житлового будинку під №16 (шістнадцять), розташованого в м. Одесі по вул. Івана та ОСОБА_4 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності САЕ 073840 від 28.02.2011 виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Згідно державного акту на право власності на земльну ділянку серії ЯЛ №326141, земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Івана та ОСОБА_4 будинок №16, належить ОСОБА_5, у спільній власності з ОСОБА_7

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, суд доходить до висновку, що позивач у встановлений законом строк звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом, а іншої можливості оформити своє право на спадкування вона позбавлена.

Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про визнання за ОСОБА_1 право власності, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, на 1/4 частку від частки житлового будинку під №16 (шістнадцять), розташованого в м. Одесі по вул. Івана та ОСОБА_4 ( вул. Пішеніна), що належала ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_1 право власності, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, на ? частку земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Івана та ОСОБА_4 ( вул. Пішеніна), будинок №16.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1223, 1258, 1261, 1270 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 209, 212, 213,214, 215, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, на 1/4 частку від частки житлового будинку під №16 (шістнадцять), розташованого в м. Одесі по вул. Івана та ОСОБА_4 ( вул. Пішеніна), що належала ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Івана та ОСОБА_4 ( вул. Пішеніна), будинок №16, що належала ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ