Справа № 441/1672/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/783/4054/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого - судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 травня 2017 року по справі за позовомОСОБА_5 до ОСОБА_2, з участю третьої особи - ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 11 травня 2017 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, з участю третьої особи - ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що вона не має де зареєструвати дітей у випадку зняття її з реєстрації у спірному будинку. Вказує, що якщо діти не будуть зареєстровані, вона не зможе отримувати грошовому допомогу на їх утримання. Залишила місце реєстрації, оскільки не могла спільно проживати з позивачем та третьою особою. Визнає, що не проживає в спірному будинку з серпня 2012 року, спроб повернутися в будинок не робила, оскільки не бажає там проживати, їй лише потрібна реєстрація. В будинку її речі відсутні. Стверджує, що ОСОБА_5 не надала суду жодних доказів, які б вказували на те, що вона обмежує її права щодо оформлення субсидії на комунальні послуги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.49).

Згідно даних будинкової книги для прописки громадян, що проживають вказаною адресою, у житловому будинку зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 (а.с.8-11).

Відповідно до актів Градівської сільської ради Городоцького району Львівської області про фактичне місце проживання від 24 листопада 2016 року, 11 жовтня 2016 року та 6 вересня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрована, але не проживає у житловому будинку на АДРЕСА_1, що підтверджують сусіди ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.15-17).

Статтею 137 Конституції України гарантується право на житло.

Згідно ч.3 цієї статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Є встановленим, що відповідач ОСОБА_2 більше чотирьох років у спірному житловому будинку не проживає, добровільно покинула вказане приміщення, що вона визнає, речей особистого вжитку та документів відповідача у спірному будинку немає, а з її слів їй потрібна лише реєстрація для отримання соціальних виплат на дітей.

Беручи до уваги вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в тій частині, що у випадку відсутності реєстрації дітей вона не зможе отримувати соціальну допомогу на їх утримання, оскільки позовні вимоги стосуються лише її, в позовних вимог не йдеться про визнання такими, що втратили право на користування житлом, дітей відповідача та третьої особи. Окрім того, факт наявності чи відсутності реєстрації не може бути підставою для відмови у виплаті допомоги на утримання дітей.

Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 81733904 від 3 березня 2017 року підставою виникнення права власності були витяги із погосподарських книг Градівської сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с.49), в актах перевірки особи по місцю проживання Градівської сільської ради Львівської області за 2016 рік також вказувалося, що власником спірного будинку є ОСОБА_11, також дана обставина підтверджується довідкою про склад сім'ї Градівської сільської ради № 1160 від 15 серпня 2016 року (а.с.19).

Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 такий побудований у 1968 року, відтак його обов'язкової реєстрації на момент зведення не вимагалося, згідно даних погосподарських книг головою домоволодіння була ОСОБА_5, а відтак факт відсутності реєстрації права власності на це майно до 2017 року не позбавляло її права вимагати в судовому порядку захисту своїх речових прав на нерухоме майно, оскільки право володіння таким підтверджувалося іншими документами.

Статтею 383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. Сам факт звернення позивача до суду із даним позовом свідчить про неможливість здійснення нею в повній мірі прав, які передбачено цієї статтею, а відтак такі права підлягають захисту в судовому порядку.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі наявних доказів.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: