Провадження № 22ц/790/2415/17 Головуючий 1-ї інстанції - Колодяжна І.М.
Категорія - відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Швецової Л.А., Малінської С.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, яку уточнювала під час судового розгляду справи та остаточно просила стягнути різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 101202 грн. 53 коп., франшизи у розмірі 510 грн., витрати за виконання експертного дослідження №130 від 28 липня 2015 року у розмірі 800 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1287 грн. 93 коп. грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 243,60 грн. та витрати за проведення експертного дослідження №9639/9640 від 29 грудня 2016 року у розмірі 4404 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що позивач є власником автомобіля НОМЕР_1. 14 липня 2015 року на перехресті вул. 50 р. СРСР та вул. М. Федоренко в м. Харкові ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_2, не надав перевагу в русі автомобілю позивача, яким керував ОСОБА_3, який наближався у зустрічному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з ним, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. 06 серпня 2014 року постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова відповідача визнано винним у скоєнні ДТП. Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №130 від 28 липня 2015 року вартість матеріального збитку завданого позивачу в результаті ДТП складає 176973 грн. 27 коп. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів від 13 грудня 2014 року №АІ 3864676 у ПАТ НАСК «Оранта». ПАТ НАСК «Оранта» відшкодовано позивачу частину матеріальної шкоди у розмірі 49490 грн. Відповідно до висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №9639/9640 від 29 грудня 2016 року вартість матеріального збитку становить 150692 грн. 53 коп.

У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 101202 грн. 53 коп., 510 грн. - франшизи, яка не відшкодовується страховиком згідно полісу страхування, а також вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 101202 грн. 53 коп. різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, 510 грн. - франшизи, 800 грн. за виконання експертного дослідження № 130 від 15 липня 2015 pоку, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1287 грн. 93 коп., судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 243 грн. 60 коп., за проведення експертного дослідження № 9639/9640 від 29 грудня 2016 року в розмірі 4404 грн., а всього 108448 грн. 06 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до цієї правової норми шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі елементи, як шкода, протиправність поведінки, причинний зв'язок між ними, а також за виключенням передбачених законом випадків, вина заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню підлягає тільки та шкода, яка є об'єктивним наслідком протиправної дії чи бездіяльності.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 14 липня 2015 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_2, на перехресті вул. 50 років СРСР та вул. Федоренко в м. Харкові, не надав перевагу в русі автомобілю Мітсубісі Аутлендер, д.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, і який наближався у зустрічному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з ним , що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Мітсубісі», д.н. НОМЕР_1, зареєстрований за позивачем ОСОБА_2

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 14 липня 2015 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

16 грудня 2014 року між НАСК «Оранта» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено поліс №АІ/3864676 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

14 липня 2015 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 звернулися до НАСК «Оранта» з повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 14 липня 2015 року.

Позивачем 17 серпня 2016 року до НАСК «Оранта» подано заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до дослідження №АХ3422СЕ-23.07/5 від 23 липня 2015 року ТОВ «Гарант-Асістанс», матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Мітсубісі Аутлендер, д.н. НОМЕР_1, в результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 109070 грн. 55 коп.

Як вбачається з розрахунку НАСК «Оранта» від 13 жовтня 2015 року сума страхового відшкодування склала 49490 грн., яка згідно страхового акту від 20 жовтня 2015 року виплачена позивачу ОСОБА_2; франшиза складає 510 грн.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №130 від 28 липня 2015 року складеного ФОП ОСОБА_4, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Мітсубісі Аутлендер, д.н. НОМЕР_1 , складає 176973 грн. 27 коп.

Згідно акту прийому передачі робіт від 28 липня 2015 року складеного ФОП ОСОБА_4 вартість автотоварознавчого дослідження склала 800грн.

Висновком комплексної судової транспортно -трасологічної та автотоварознавчої експертизи ХНДІСЕ ім. Бокаріуса №9639/9640 від 29 грудня 2016 року визначена величина матеріальної шкоди спричиненої позивачу, яка станом на час проведення експертизи (26 грудня 2016 року) складає 150692,53 грн., пошкодження на автомобілі Мутсубісі Аутлендер, описані у висновку експертного автотоварознавчого дослідження №130 від 28 липня 2015 року, виконаного експертом ОСОБА_4, характерні для зіткнення його з автомобілем ВАЗ 11183.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу заподіяні збитки, у зв'язку з чим з відповідача підлягає відшкодуванню різниця між заподіяним позивачеві матеріальним збитком та виплаченим страховим відшкодуванням, яка складає 101202 грн. 53 коп., франшиза у розмірі 510 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу заподіяні збитки, які мають бути відшкодовані.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з розміром відшкодування, який було визначено судом при ухвалені судового рішення.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

У пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотоварознавчої експертизи № 9639/9640 від 20 грудня 2016 року вбачається, що огляд автомобіля Мітсубісі Аутлендер проводився на подвір'ї ХНДІСЕ 27 жовтня 2016 року в присутності водія Волошина. В процесі огляду автомобіля Мітсубісі Аутлендер було встановлено, що після ДТП даний автомобіль був повністю відремонтований (фото 9, 10, 11 12).

Відповідно до акта виконаних робі ТОВ «Техно-Арт» від 14 липня 2015 року, останнім були проведені роботи (надані послуги) з обслуговування автомобіля на загальну суму 87060 грн.

Таким чином, різниця між реальною вартістю ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням становить 37570 грн., яка включає в себе розмір франшизи. Величина втрати товарної вартості згідно висновку експертизи визначена у розмірі 20664 грн. 58 коп.

З урахуванням зазначеного з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 58234 грн. 58 коп. (87060-49490+20664,58).

При ухваленні судового рішення, судом першої інстанції не в повному обсязі були встановлені вищезазначені обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим рішення суду підлягає зміні.

Посилання представника позивача, що відновлений ремонт на загальну суму 42967 грн. 95 коп. позивачем проведено не було, належними та допустимими доказами не підтверджено та спростовується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не вирішено питання про передачу пошкоджених запчастин, не є підставою для зміни рішення в іншій частині. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції заяви щодо повернення пошкоджених деталей та деталей, які змінили, від відповідача не находило, суд першої інстанції не зобов'язаний був вирішувати питання про передачу відповідачу пошкоджених запчастин.

Твердження апелянта щодо неоднозначності висновків судової експертизи є помилковими та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував майновий стан відповідача, є безпідставними. Під час розгляду справи у суді першої інстанції в обгрунтування заперечень на позовну заяву відповідачем не надавались докази щодо його майнового становища та відповідно судом не досліджувались. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Враховуючи, що розмір відшкодування підлягає зменшенню, відповідно до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України, судова колегія здійснює розподіл судових витрат за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року змінити в частині матеріальної шкоди та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням франшизи у розмірі 58234 грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3243 грн. 05 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 478 грн. 30 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -