АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5448/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2007 року він є власником квартири АДРЕСА_1 (нині Валентинівська) в місті Харкові.

Після реєстрації шлюбу 07 червня 2011 року в квартирі була зареєстрована його дружина ОСОБА_1

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2016 року шлюб між ними розірвано.

На початку серпня 2016 року відповідач разом із дитиною їх сином ОСОБА_4 забравши всі свої особисті речі та речі дитини, добровільно залишила спірну квартиру, тобто добровільно змінила своє місце проживання. Оскільки у добровільному порядку відповідач знятись з реєстрації не бажає, він змушений за захистом своїх прав звернутися з цим позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Пояснив, що дійсно ОСОБА_1 в серпні 2016 року після сварки з позивачем залишила спірну квартиру, проте тимчасово. Наміру назавжди залишати цю квартиру вона не мала. В подальшому не змогла вселитися за наявністю перешкод, які чинить позивач.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою № 159 в будинку № 41 по вул. Валентинівській в м. Харкові.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551,21грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Зазначає, що на момент звернення позивача з цим позовом до суду вона була відсутня у спірній квартирі один місяць, що виключає можливість позбавлення її права користування житловим приміщенням.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, згідно договору купівлі-продажу від 26 липня 2007 року ОСОБА_3 є власником кв.159 у житловому будинку №41 по вулиці Блюхера (нині вул. Валентинівська) в місті Харкові.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі; з 07 червня 2011 року ОСОБА_1 зареєстрована в спірній квартирі.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2016 року шлюб між сторонами за позовом ОСОБА_3 розірвано.

Сторони не заперечують, що з 18 серпня 2016 року відповідачка в квартирі разом з сином не проживає.

Як зазначає представник відповідачки ОСОБА_1 вимушена була піти з сином з квартири, оскільки 18 серпня 2016 року відбулася сварка між подружжям, викликалася поліція. Пізніше ОСОБА_1 намагалася повернутися до квартири, однак позивач її в квартиру не пускає, у звязку з чим вона знову зверталася до поліції.

Позивач ОСОБА_3 не оспорює факт виклику поліції 18 серпня 2016 року, однак зазначає, що поліцію викликала ОСОБА_1 і що вона залишила квартиру добровільно.

Вказує, що ОСОБА_1 пізніше приходила за речами, зламала замки, у звязку з чим він викликав поліцію та поміняв замки.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ст.107 ЖК України, на яку посилається позивач, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Зазначаючи, що відповідачка вибула на інше постійне місце проживання (без зазначення адреси) позивач не навів жодного доказу цьому.

Складений 09 липня 2017 року акт про не проживання ОСОБА_1 не є доказом цій обставині; він тільки підтверджує, що ОСОБА_1 не проживає в квартирі з серпня 2016 року, що нею не оскаржується.

Безпідставне посилання суду і на вимоги ст.71 ЖК України.

Згідно вимог ч.1 ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки (6 місяців), провадиться в судовому порядку.

Зазначаючи, що відповідачка втратила право користування спірною квартирою позивач вказує, що відповідачка з середини серпня 2016 року в квартирі не проживає. При цьому з позовом ОСОБА_3 звернувся до суду зі спливом одного місяця у вересні 2016 року.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_1 втратила право користування спірною квартирою і на підставі вимог ст.107 ЖК України і на підставі ст.71 ЖК України не можна.

Рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про відмову ОСОБА_3 в позові.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року -скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 606 грн. 32 коп.( шістсот шість гривень тридцять дві копійки)

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: