АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2227/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин про поновлення на роботі
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Пономаренко Ю.А., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до гаражно-будівельного кооперативу «Зірка-2», третя особа: голова правління гаражно-будівельного кооперативу «Зірка-2» Алескеров Гусейн Каміл Огли, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 01 жовтня 2014 року працював за сумісництвом на посаді сторожа гаражно-будівельного кооперативу «Зірка-2» (ГБК «Зірка-2»). Наказом № 11К від 30 вересня 2016 року його було звільнено із займаної посади на підставі ст.43 КЗпП України у зв'язку із прийняттям іншої особи на вказану посаду за основним місцем роботи. Посилаючись на те, що його звільнення відбулось із порушенням норм трудового законодавства, з урахуванням уточнених позовних вимогах, ОСОБА_1 просив визнати незаконним його звільнення з посади сторожа за сумісництвом в ГБК «Зірка-2», визнати незаконними накази ГБК «Зірка-2» від 30 вересня 2016 року № 11К, від 12 грудня 2016 року № 16К, та від 17 січня 2017 року № 6К, поновити його на посаді сторожа за сумісництвом в ГБК «Зірка-2» з дати звільнення та зобов'язати відповідача видати відповідний наказ про це, стягнути з ГБК «Зірка-2» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату видання наказу про поновлення на роботі, що станом на 07 лютого 2017 року становило 7 770 грн. 51 коп.

Відповідач та третя особа - голова правління ГБК «Зірка-2» , в особі свого представника, проти позову заперечували, вважали його безпідставним, а звільнення ОСОБА_1 законним.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, вважав її безпідставною, а рішення суду - законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та працює за основним місцем роботи в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Дніпро» охоронником інвестиційного відділу з 31 січня 2011 року по теперішній час.

Встановлено також, що з 01 жовтня 2014 року сторони по справі перебували у трудових правовідносинах - ОСОБА_1 було прийнято на посаду сторожа за сумісництвом згідно його заяви та наказу № 13К (а.с.31-32).

Наказом голови правління «Зірка-2» № 11К від 30 вересня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади сторожа за сумісництвом з 30 вересня 2016 року у зв'язку з прийняттям на цю посаду ОСОБА_3 за основним місцем роботи (ст.43 КЗпП) (а.с.6).

Наказом голови правління ГБК «Зірка-2» № 16К від 12 грудня 2016 року скасовано наказ № 11К від 30 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 «у зв'язку з помилковим розрахунком дня звільнення» та зазначено, що вважати звільненим ОСОБА_1 з 01 жовтня 2016 року у зв'язку з прийняттям ОСОБА_3 на посаду сторожа за основним місцем роботи з 30 вересня 2016 року (ст.7, п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України) (а.с.45).

Наказом голови правління ГБК «Зірка-2» № 6К від 17 січня 2017 року доповнено п.1 наказу № 16К від 12 грудня 2016 року «Про звільнення» словами: «в частині визначення дати звільнення та формулювання звільнення», тобто в новій редакції п.1 наказу по ГБК «Зірка-2» № 16К від 12 грудня 2016 року читати: «п.1 Скасувати наказ № 11К від 30 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади сторожа за сумісництвом у зв'язку з помилковим розрахунком дня звільнення в частині визначення дати звільнення та формулювання звільнення» (а.с.59).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача з роботи за сумісництвом у зв'язку із прийняттям іншого працівника, який не є сумісником, проведено відповідачем з дотриманням визначеного законом порядку відповідно до норм трудового законодавства і підстав для поновлення його на роботі на посаді сторожа за сумісництвом в ГБК «Зірка-2» немає. Суд також вважав, що відсутні правові підстави для скасування наказів ГБК «Зірка-2» від 30 вересня 2016 року, 12 грудня 2016 року, 17 січня 2017 року, оскільки даними наказами відповідач вніс корективи щодо дати звільнення та правових підстав, що не заборонено чинним законодавством. При цьому суд послався на ст.ст. 7, 36 та 43-1 КЗпП України.

Проте погодитися з таким висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 КЗпП України, на яку послався суд першої інстанції, особливості регулювання праці осіб, які працюють у районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я, тимчасових і сезонних працівників, а також працівників, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами, додаткові (крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу) підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов (порушення встановлених правил прийняття на роботу та ін.) встановлюються законодавством.

За приписами п. 9 ст. 36 цього Кодексу, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами.

Статтею 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди органу первинної профспілкової організації допускається у випадку звільнення з суміщувальної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженням на роботу за сумісництвом, передбаченим законодавством.

Спірні накази не містять посилань на закони, які б передбачали додаткові підстави для припинення трудового договору з ОСОБА_1, ніж ті, що передбачені КЗпП України.

Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, яким визначені додаткові підстави для звільнення з роботи за сумісництвом.

Пунктом 8 цього Положення передбачено, що звільнення з роботи за сумісництвом проводиться, зокрема, з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником.

Отже, ці нормативно-правові акти регулюють питання роботи на умовах сумісництва в державних підприємствах, установах, організаціях.

Оскільки ГБК «Зірка-2» не є державним підприємством, то до спірних правовідносин Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій (п.8) не може бути застосовано, і прийняття працівника на роботу, який не є сумісником, не могло бути самостійною правовою підставою для звільнення позивача.

Враховуючи, що єдиною підставою звільнення ОСОБА_1 стало прийняття ОСОБА_3 на посаду сторожа за основним місцем роботи, таке звільнення не можна визнати законним.

Зазначене свідчить і про незаконність спірних наказів про звільнення ОСОБА_1

Оскільки конституційне право позивача на працю було відповідачем порушено, таке право підлягає поновленню, шляхом визнання незаконними наказів голови правління ГБК «Зірка-2» № 11К від 30 вересня 2016 року, № 16К від 12 грудня 2016 року та № 6К від 17 січня 2017 року, та шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді сторожа ГБК «Зірка-2» за сумісництвом з 30 вересня 2016 року.

Посилання відповідача на те, що позивач отримує пенсію та має основне місце роботи, правового значення для вирішення даного спору не мають.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував зазначених обставин, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи і неправильно вирішив спір. Тому відповідно до статті 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 період, за яким обчислюється середня заробітна плата у випадку її збереження середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивач надав суду довідку про те, що за серпень, вересень 2016 року він отримав 3532 гривні. За цей період він відпрацював фактично 15 діб. Таким чином, за два місяці, що передували звільненню середній заробіток позивача за одну відпрацьовану добу складає 235,47 гривень.

У вимушеному прогулі за період з 01 жовтня 2016 року по 18 квітня 2017 року (в межах заявлених вимог) позивач перебував 51 робочих днів. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу дорівнює: 235,47 х 51 = 12008 грн. 97 коп.

Представником відповідача розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 за вказаний період не надано.

Саме таку суму суд має стягнути з відповідача на користь позивача без врахування податків і необхідних платежів.

З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України і статті 4 Закону України «Про судовий збір» на користь держави має бути стягнутий з ГБК «Зірка-2» судовий збір у розмірі 1 157 грн. 52 коп., який складається із судового збору, який мав сплатити позивач за подачу позовної заяви до суду першої інстанції в сумі 551 грн. 20 коп. та апеляційної скарги - 606 грн. 32 коп. (110% від 551 грн. 20 коп.)

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними накази голови правління гаражно-будівельного кооперативу «Зірка-2» № 11К від 30 вересня 2016 року, № 16К від 12 грудня 2016 року та № 6К від 17 січня 2017 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді сторожа гаражно-будівельного кооперативу «Зірка-2» за сумісництвом з 30 вересня 2016 року.

Стягнути з гаражно-будівельного кооперативу «Зірка-2» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2016 року по 18 квітня 2017 року у розмірі 12 008 грн. 97 коп.

Стягнути з гаражно-будівельного кооперативу «Зірка-2» в дохід держави судовий збір у сумі 1 157 грн. 52 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді