АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/3746/16-ц Головуючий суддя І інстанції Гаврилюк С. М.
Провадження № 22-ц/790/5417/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із
житлових правовідносин про виселення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, яка також діє і в інтересах малолітнього ОСОБА_2, треті особи: Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Управління Служб у справах дітей Харківської міської ради, про виселення,-

встановила:

У травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 18.03.2015 року задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № МL-705/185/2008 від 25.04.2008 року у розмірі 1488960 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, з наданням усіх повноважень продавця. Посилаючись на те, що у вказаній квартирі відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що перешкоджає реалізації права іпотекодавця на продаж предмета іпотеки, позивач просив виселити ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2Д з квартири № 53 по вул. Тімірязєва, б. 28 в м. Харкові, без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», а в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна», і ОСОБА_3 (після укладення шлюбу ОСОБА_4Ю.) було укладено кредитний договір № МL-705/185/2008, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 61470,30 доларів США на придбання нерухомого майна та зобовязалась повернути вказану суму у строк до 26 квітня 2038 року.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки № PML-705/185/2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18.03.2015 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № МL-705/185/2008 від 25.04.2008 року у розмірі 1488960 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, з наданням усіх повноважень продавця.

30.11.2015 року відповідачем було отримано від ПАТ «ОТП Факторинг Україна» повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки та запропоновано протягом 30 днів з моменту отримання вказаної вимоги виселитися з усіма мешканцями з квартири.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що проживання відповідачів в квартирі, на яку судовим рішенням звернуто стягнення шляхом надання позивачу права продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, порушує права іпотекодавця, а тому відповідачі підлягають виселенню з квартири.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Встановлено та не заперечується представниками позивача та відповідача, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 фактично не проживають, оскільки не мають доступу до неї через заміну позивачем замків, жодних доказів знаходження в квартирі їх майна представником ТОВ ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надано.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення позову про виселення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1515 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка також діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1515 грн. 80 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_6