Справа № 750/9214/17
Провадження № 2/750/2380/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування,

третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_3,

в с т а н о в и в :

25 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради, в якому просить у порядку спадкування визнати за ним право власності на квартиру № 41, що знаходиться у будинку № 4 по вул. Котляревського в м. Чернігові.

Обґрунтовано позов тим, що 25 жовтня 2016 року померла бабуся позивача ОСОБА_4, у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини. 22 червня 2017 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № /02-31від 22 червня 2017 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № 41, що знаходиться у будинку № 4 по вул. Котляревського в м. Чернігові, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на дану квартиру, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна не було посвідчено нотаріально в установленому законом порядку.

Законний представник неповнолітнього позивача у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надіслав клопотання про розгляд справи без участі третьої особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 25 жовтня 2016 року померла ОСОБА_4, яка доводилася бабою позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 13).

Після смерті баби позивача відкрилася спадщина на належне їй майно.

У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини.

22 червня 2017 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 93 по вул. Шевченка в смт. Седнів Чернігівського району Чернігівської області та свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади (а/с 17, 18).

Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № /02-31від 22 червня 2017 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № 41, що знаходиться у будинку № 4 по вул. Котляревського в м. Чернігові, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на дану квартиру, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна, що укладений та зареєстрований на товарній біржі ТОВ ОСОБА_2 універсальна товарна біржа Джі-Ай-Пі не було посвідчено нотаріально в установленому законом порядку (а/с 20).

При цьому, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом мотивовано тим, що відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Цивільного кодексу УРСР).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу нерухомого майна № 97197 від 08 грудня 1997 року, відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу», угоду було зареєстровано на ОСОБА_2 Універсальній товарній біржі Джі-Ай-Пі, реєстровий № 97197. Право власності на набуту за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 ОСОБА_2 міжміським бюро технічної інвентаризації (реєстрова книга № 166, реєстровий № 15843 від 22 грудня 1997 року) (а/с 32-33). Проте, дану угоду не було посвідчено нотаріально.

Як зазначено позивачем, з 25 грудня 1997 року і до дня смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала у придбаній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, несла витрати на її утримання, сплачувала комунальні послуги.

Згідно інформації приватного нотаріуса ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_3 спадкова справа щодо майна після смерті ОСОБА_4 заведена за заявою ОСОБА_1, від імені якого діє законний представник - ОСОБА_5.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору) передбачалося, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Згідно статті 47 Цивільного кодексу Української РСР, що діяв на час укладення угоди, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За таких обставин, враховуючи, що померла ОСОБА_4 у встановленому на час вчинення угоди законом порядку набула право власності на квартиру № 41, яка знаходиться у будинку № 4 по вул. Котляревського в м. Чернігові, що підтверджується відміткою Комунального підприємства «ОСОБА_2 міжміське бюро технічної інвентаризації», але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1261 Цивільного кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на квартиру № 41, що знаходиться у будинку № 4 по вул. Котляревського в м. Чернігові.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.П. Рахманкулова