Справа № 367/6375/15-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/2539/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 14.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі: Воробей В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 05 січня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору.

30.12.2016 року по вказаній справі Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м.Києву та Київській області подало до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить заборонити відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві здійснювати реалізацію незавершеного будівництвом житлового будинку загальною площею 303,8 кв.м та земельної ділянки загальною площею 0,1051га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:068:0016,які розташовані по вул. Горького 4 в смт.Ворзель Київської області.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 січня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено, до розгляду по суті справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору - заборонено відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві здійснювати реалізацію незавершеного будівництвом житлового будинку загальною площею 303,8 кв.м та земельної ділянки загальною площею 0,1051га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,кадастровий номер :01:068:0016, які розташовані по вул. Горького 4 в смт.Ворзель Київської області,власником яких є ОСОБА_2 та які згідно договору іпотеки від 01.04.2008р передані в іпотеку банку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволені заяви відмовити повністю, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом порушено вимоги ч. 5 ст. 153 ЦПК України, а саме не зазначено підстави такого виду забезпечення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві здійснювати реалізацію незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, які передані в іпотеку банку, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції не обґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.1 п.2 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного, управління юстиції у м. Києві від 03.10.2012р відкрито провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2М, ОСОБА_3Г на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 2100460,91 грн., який виданий на підставі рішення Голосіївського райсуду м. Києва.

Однак суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про забезпечення позову в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 152, ч. 3 ст. 152 ЦПК України та ч.1 п.2, п.3 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, не звернув увагу на те, що позивачем заявлений майновий спір та забезпечив позов способом, яким фактично може зупинити виконання судового рішення Голосіївського райсуду м. Києва про стягнення коштів з відповідачів, яке набрало законної сили.

Таким чином, колегія судів вважає, що ухвала від 05 січня 2017 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 05 січня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволені заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області про забезпечення позову шляхом заборони відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві здійснювати реалізацію майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: