Справа № 734/1226/17 Провадження № 22-ц/795/1286/2017 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Іванюк Т. І.
У Х В А Л А

09 червня 2017 року м. Чернігів

Суддя апеляційного суду Чернігівської області Губар В.С., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства по розповсюдженню періодичних видань «Преса» про визнання недійсним наказу про переведення та стягнення заробітної плати,

встановив :

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

01 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і передати справу на новий розгляд.

Проте, апеляційне провадження за апеляційною скаргою не може бути відкрито, оскільки апелянтом не сплачений судовий збір.

Як вбачається з позовної заяви, поданої 28 квітня 2017 року, вимоги ОСОБА_1 зводяться до визнання наказу № 03-к від 09.01.2003 року ДП «Преса» про переведення на іншу роботу недійсним в частині умисної помилки стосовно умов праці та тривалості з визначенням робочого часу (неповний робочий час), замінити на скорочений робочий час, при шкідливих умовах праці; також до зобовязання ДП «Преса» здійснити перерахунок заробітних плат у відповідності до ст..ст. 51, 100 КЗпП України, проведення нарахування відповідних сум з додаткових трудових та соціально-побутових пільг за весь час роботи; зобовязання ДП «Преса» в строк до одного місяця повернути борг та видати пільгову довідку для отримання пільгової пенсії.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо прав та обовязків.

При вирішенні питання про сплату судових витрат належить враховувати як інтереси держави у стягненні судового збору, так і інтереси особи, що подала апеляційну скаргу, у відстоюванні своїх інтересів, а також те, що питання про зменшення, розстрочку, відстрочення або звільнення від сплати судових витрат має на меті усунення перешкод в доступі до правосуддя, одержання судового захисту внаслідок відсутності в конкретній життєвій ситуації в особи, яка ініціює певні процесуальні дії, достатніх засобів для своєчасної та повної сплати судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі Закон № 484-VІІІ). Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), зокрема й підвищено розмір ставок за подання апеляційних скарг, а також одночасно значно скорочено перелік субєктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільнялися позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З 1 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 1 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях справ: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Зазначене правило, закріплене і в статті 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України Рішенням від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 конкретизував зазначений принцип, указавши, що положення частини першої статті 58 Конституції України щодо «незворотності» дії законів та інших нормативно-правових актів необхідно розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

При цьому суд зазначив, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може передбачатися шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Для процесуального закону це означає, що діє в часі той процесуальний закон, на момент та час дії якого вчиняється процесуальна дія.

Відносно змін у статті 5 Закону України «Про судовий збір» щодо кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, це означає, що звуження законом кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, не може бути підставою для покладення на цих осіб обов'язку зі сплати судового збору після вчинення процесуальної дії, зокрема після відкриття провадження.

Водночас зазначена норма не передбачає продовження дії прав, які діяли раніше.

Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору (при забезпеченні доказів, при апеляційному чи касаційному оскарженні), пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії.

З огляду на зазначене, можна дійти висновку про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій.

За таких умов, Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії.

Стаття 4 Закону України «Про судовий збір» встановлює розміри ставок судового збору.

Стаття 5 цього Закону в певних випадках передбачає звільнення від сплати судового збору.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи те, що позивачем заявлялися інші вимоги, ніж ті, від сплати судового збору за розгляд яких в усіх судових інстанціях заявник звільнений, ОСОБА_1 має сплатити судовий збір відповідно до розмірів ставок судового збору, визначених у відповідності до Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI у редакції на час подання позовної заяви, в даному випадку - 28 квітня 2017 року..

Таким чином, позивач ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду за її позовними вимогами про визнання наказу № 03-к від 09.01.2003 року ДП «Преса» про переведення на іншу роботу недійсним в частині умисної помилки стосовно умов праці та тривалості з визначенням робочого часу (неповний робочий час), про зобовязання ДП «Преса» здійснити перерахунок заробітних плат у відповідності до ст..ст. 51, 100 КЗпП України, проведення нарахування відповідних сум з додаткових трудових та соціально-побутових пільг за весь час роботи та про зобовязання ДП «Преса» в строк до одного місяця повернути борг та видати пільгову довідку для пільгової пенсії, що є трьома вимогами немайнового характеру.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( вредакції, чинній на час подання позовної заяви 28 квітня 2017 року) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як передбачено п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинної станом на момент подання позовної заяви до суду першої інстанції), за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується в сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення апелянту необхідно сплатити 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року складає 1600 грн.

Враховуючи, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є три вимоги немайнового характеру, згідно її позовних вимог, тому судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 23 травня 2017 року має розраховуватись наступним чином: (1600 грн. х 0,4)х3) х 110% = 2112 грн. 00 коп., які необхідно сплатити позивачу ОСОБА_1 на наступний розрахунковий рахунок: 0002, отримувач - УК у м. Чернігові/м. Чернігів/22030101, код ЄДРПОУ - 38054398, банк отримувача - ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО: 853592, та надати апеляційному суду оригінал платіжного доручення чи квитанції про сплату судового збору, або надати апеляційному суду Чернігівської області належним чином оформлені документальні докази на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху, надавши апелянту строк для усунення вищезазначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 121, 297 ЦПК України, суддя

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства по розповсюдженню періодичних видань «Преса» про визнання недійсним наказу про переведення та стягнення заробітної плати залишити без руху.

Запропонувати особі, що подає апеляційну скаргу, протягом п'яти днів з моменту отримання копії цієї ухвали надати апеляційному суду Чернігівської області оригінал квитанції або платіжного доручення про сплату судового збору.

Копію ухвали направити ОСОБА_1

Роз'яснити, що в разі невиконання вказаних вимог апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута.

СуддяОСОБА_2