АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження№ 22-ц/796/6644/2017 Унікальний номер справи № 531/1532/15Головуючий у суді першої інстанції - Даниленко В.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» звернувлось до суду з позовом до ОСОБА_3про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 100 815,59 доларів США, що еквівалентно - 2 181 188,43 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №223357316 від 24.07.2008 відповідач отримав кредит у розмірі 94 598 доларів США, зі сплатою 14,40% річних, та кінцевим терміном до 24.07.2021.

17.04.2009 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №2 до цього договору, до умов якої на період з 17.04.2009 по 14.04.2010 встановлено кредитні канікули. 07.04.2010 між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до даного договору, до умов якої збільшено строк користування кредитом на 35 календарних місяців, тобто до 24.06.2024.

У порушення умов Договору та норм цивільного законодавства, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.06.2015 має заборгованість в сумі 100 815,59 доларів США, що еквівалентно 2 181 188 ,43 грн.

21.10.2015 ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву до відповідача ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» про визнання недійсним з моменту заключення кредитний договір №223357316 від 24.07.2008, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»; визнати недійсним договір іпотеки від 24.07.2008 до кредитного договору №223357316 від 24.07.2008, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»; зобов'язати приватного нотаріуса КМНО Щелкового Д.М. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження майнових прав на зазначену у кредитному договорі квартиру № 218, за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська 6, секція 3, яка була передана в іпотеку за договором іпотеки до кредитного договору; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію, а саме: зобов'язати відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повернути ОСОБА_3 фактично сплачену нею суму банку у розмірі 2 751 654,86 грн., у тому числі: фактичне погашення тіла кредиту 18 219,20 доларів США, фактичне погашення відсотків 87 282,97 доларів США, фактичне погашення пені (штрафів) 824,61 доларів США = разом 106 326,78 доларів США (курс 25.11.2016=25,588045) =2 720 694,43грн.; конвертацію валюти 24.07.2008 у розмірі 27 171,15 грн., послуги нотаріуса 2 289,28 грн., комісійна винагорода за оформлення документів 1 000 грн., за розрахунково-касове обслуговування 500 грн. Зобов'язати ОСОБА_3 повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» отриману суму кредиту у розмірі 2 391 663,39 (93468 доларів США).

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що крім кредитного договору ще був укладений іпотечний договір, предметом якого є майнові права на однокімнатну квартиру, яка буде збудована та знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Бориспільська 6, секція 3, та стала власністю позивача. При підписані даного кредитного договору відповідачем було порушено законні права позивачки, оскільки договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позиваки, порушує її права та законні інтереси, саме: невиконання переддоговірної роботи з позивачкою; зміст правочину суперечить чисельним нормам законодавства України; кредитний договір суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України; надання кредиту у іноземній валюті призвело також до того, що позивачка перебуває у дискримінаційному становищі відносно відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.04.2017 первісний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну суму заборгованості у розмірі - 100 815,59 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 2 181 188,43 грн. та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач та її представник, посилаючись на не вірно встановлені обставини справи та на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять рішення частково скасувати і ухвалити нове, яким у первісному позові відмовити. Зазначали, що судом не встановлено дійсної суми заборгованості по відсотках. Крім того, вказували на неотримання відповідачем досудової вимоги.

В судовому засіданні відповідач та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник позивачав судове засідання не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а відтак їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення відповідача та її представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо вчасного повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості, яка, в силу вимог закону та умов договору кредиту, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 24.07.2008 між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №223357316, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 94 598 доларів США, зі сплатою 14,40% річних, та кінцевим терміном до 24.07.2021 (а.с. 10-23).

Виконання зобов'язань ОСОБА_3 за цим кредитним договором забезпечилася іпотекою нерухомості - квартири на первинному ринку, загальною площею 58,40 кв.м. за будівельною адресою: м.Київ, вул. Бориспільська 6, секція 3, кв. 218.

17.04.2009 між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено додаткову угоду №2 до цього договору, до умов якої на період з 17.04.2009 по 14.04.2010 встановлено кредитні канікули (а.с.26-32).

07.04.2010 між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено додаткову угоду № 3 до даного договору, до умов якої збільшено строк користування кредитом на 35 календарних місяців, тобто до 24.06.2024 (а.с.33-38).

18.05.2015 ОСОБА_3 була направлена вимога про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, оскільки виникла прострочена заборгованість перед банком (а.с. 39).

У порушення умов кредитного договору відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконувала, тому станом на 22.06.2015 утворилась заборгованість щодо повернення кредитних коштів в сумі 100 815,59 доларів США, що еквівалентно 2 181 188,43 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 90 852,25 доларів США, що еквівалентно - 1 965 627,31 грн., заборгованості по відсоткам - 6 380,93 доларів США, що еквівалентно - 138 054,15 грн., розрахована пеня - 3 582,41 доларів США, що еквівалентно - 77 506,97 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, слід зазначити, що ч. 2 вказаної статті наголошує, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору.

Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, натомість, позичальник, в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків. Таким чином, в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, а отже, суд цілком правомірно дійшов висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача суми кредиту та відсотків, а також пені, передбаченої кредитним договором.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про не вірно встановлені обставини справи є безпідставними. Також є необґрунтованими посилання відповідача на те, що судом не встановлено дійсної суми заборгованості по відсотках, оскільки судом було перевірено надані позивачем розрахунки, які проведені автоматизованою системою банку з урахуванням умов кредитного договору та з урахуванням сплачених позичальником коштів, і надано такому розрахунку відповідної правової оцінки.

При цьому, слід наголосити, що заперечуючи розмір заборгованості по відсотках, представник відповідача власного розрахунку не надав, тобто в порушення вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України не довів належними і допустимими доказами свої заперечення проти вимог позивача.

Посилання відповідача на те, що саме банк не виконує укладену між сторонами угоду і він не мав права дострокового стягнення заборгованості, спростовуються наявними у справі доказами, умовами кредитного договору і не відповідають вимогам закону.

Крім того, вказуючи в апеляційній скарзі на неотримання досудової вимоги від банку, відповідач не звернув уваги на те, що у додатках до позовної заяви міститься копія вимоги №1140000/15-31766 від 18.05.2015, яка була направлена на відому банку адресу відповідача. При цьому, відповідач не інформував банк у відповідності з пунктом 11.5.1 договору про зміну місця проживання. Крім цього, матеріали справи не містять даних про звернення відповідача до банку щодо з'ясування суми боргу, нарахованих відсотків та штрафних санкцій.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення в оскаржуваній частині.

Відтак, банк, з огляду на виникнення заборгованості за кредитним договором, мав право на пред'явлення позову до суду про дострокове стягнення заборгованості.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва