АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 666/1913/14-ц Головуючий в І інстанції Стамбула М.І. Провадження №22-ц/791/19/17 Доповідач: Воронцова Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар прокурорОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, діючого від імені ОСОБА_7 на заочне рішення Дніпровського районного суду Херсонської області від 06 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради, служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, орган опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_8 звернулася з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що 25 листопада 2005 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_7. Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюбні відносини між ними припинені з липня 2009 року. Вона з двома дітьми проживала окремо від чоловіка в м.Херсоні в будинку №56 по вул. Кременчуцька. 14 лютого 2014 року шлюб між ними було розірвано за рішенням суду. Спілкуванню з дітьми відповідачу вона не перешкоджала.

Дівчатка, проживаючи з нею, отримували необхідний нагляд, виховання, освіту. Відповідач у вихованні дітей ніякої участі не приймав.

Вона з відповідачем погодили, що діти будуть проживати з нею, однак 31 грудня 2013 року ОСОБА_7 вивіз дітей в невідомому напрямку. 14 лютого 2014 року вона з працівниками міліції забрала молодшу дочку - ОСОБА_10. Старша дочка ОСОБА_9 залишилась з батьком.

Позивач зазначала, що вона має власний самостійний дохід, гнучкий графік роботи, вільну квартиру, яку оглянули органи опіки і піклування, не перебувала і не перебуває на обліку ні у психіатричній лікарні, ні у наркологічному диспансері; має батьків, які завжди можуть допомогти в догляді за дітьми. Відповідач не має власного житла, щоб забезпечити комфортне розміщення і виховання дітей, оскільки квартира за місцем його реєстрації давно відібрана за борги, а будинок за адресою: м.Херсон, вул. Кременчуцька,56, як і квартира в м.Києві, де зареєстрована вона з дітьми, йому не належить і знаходиться під арештом за борги.

Просила суд зобовязати відповідача повернути їй дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити місце проживання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду Херсонської області від 06 листопада 2015 року позов ОСОБА_8 задоволено.

Визначено місце проживання дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх матірю ОСОБА_8.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8 і її представник ОСОБА_11, поданих окремо, просять апеляційну скаргу відхилити за безпідставністю, рішення суду залишити без змін.

В судове засідання відповідач ОСОБА_7 і його представники: ОСОБА_6 і адвокат ОСОБА_12, представник служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, органу опіки і піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради не зявилися, належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи /т. 6, а. с. 151-168/. Від органу опіки і піклування Суворовської районної у м.Херсоні ради та від органу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради надійшли заяви про розгляд справи у відсутності їх представників. Від ОСОБА_7 та його представників заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Тому, колегія суддів вважає можливим, враховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду цивільної справи, розглядати справу у відсутності осіб, що не зявилися в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, думку представника органу опіки і піклування виконавчого комітету Дніпровської районної ради у м. Херсоні і прокурора, які вважали апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду законним, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що позивач створила та забезпечує належні умови проживання, виховання та розвитку малолітніх дочок ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2; визначення місця проживання малолітніх разом із матірю на цьому етапі їх розвитку буде відповідати повному і гармонійному розвитку дітей, потребі любові і розуміння саме від матері. Позивачка є матеріально забезпеченою, забезпечена житлом з нормальними соціально-побутовими умовами, піклується про стан здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Жодних фактів, ознак чи наявність інших випадків, які б давали підстави вважати, що залишення дітей з матірю є небезпечним для їх життя, здоровя і морального виховання, не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки до нього він дійшов повно і всебічно дослідивши обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дав належну оцінку наданим сторонами та зібраним у справі доказам.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 25 листопада 2005 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І КГ № 007848, виданим 25 листопада 2005 року Дніпровським відділом РАЦС Херсонського міського управління юстиції /т.І, а.с. 7/.

За період шлюбу в них народилось двоє дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 / т.І, а.с. 8, 9/.

Шлюбні відносини сторони припинили у липні 2009 року.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 лютого 2014 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розірвано /т.І, а.с. 10/.

З липня 2014 року позивачка разом з дітьми проживає та зареєстрована у м. Вінниця, у квартирі АДРЕСА_1 /т. 4 а. с. 169 170/.

З характеристики, виданої закладом «Навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - ліцей №7 Вінницької міської ради», вбачається, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, навчається у вище зазначеному навчальному закладі з першого класу. Зарекомендувала себе, як відповідальна та старанна учениця, має багато друзів, рівень навчальних досягнень достатній. Захоплюється предметами гуманітарного та творчого циклів. Мати бере активну участь у шкільному житті класу та одноосібно займається вихованням, навчанням та утримання доньки. Протягом навчання батько дитини батьківські збори не відвідував /т. 4, а. с. 176/.

З характеристики та довідки, наданих Всеукраїнською громадською організацією інвалідів користувачів психіатричної допомоги «ЮЗЕР» від 05 серпня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_13 з квітня місяця 2014 року є членом Всеукраїнської організації «ЮЗЕР». З червня місяця 2014 року вона є керівником Відокремленого підрозділу у Херсонській області Всеукраїнської громадської організації інвалідів користувачів психіатричної допомоги «ЮЗЕР», а з липня місяця 2014 року займає на громадських засадах посаду юрисконсульта організації «ЮЗЕР». За час роботи зарекомендувала себе не тільки, як дисциплінований і акуратний працівник, але і як ініціативний працівник, здатний взяти на себе відповідальність у прийнятті рішень по складних питаннях, що знаходяться в її компетенції /т. 4 а. с. 183 184/.

Відповідно до висновку спеціаліста №8 від 25 травня 2015 року Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології, стосунки дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з їх матірю ОСОБА_8 характеризуються, як емоційно близькі та психологічно здорові, відлучення від матері може нанести психологічну шкоду дітям /т.4, а.с. 153 160/.

З акту обстеження умов проживання від 15червня 2015 року ОСОБА_8, та її дітей вбачається, що проведено обстеження орендованої позивачкою квартири № 23 у м .Вінниця по вул. Литвиненко,46, де створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, діти проживають з матірю в повному забезпеченні. В сім'ї панують дружні стосунки взаєморозуміння. Діти завжди доглянуті, охайні, спокійні, допомагають матері виконувати дрібні домашні обов'язки. В сім'ї існують традиції, недільні прогулянки в тому числі за містом. Мати в повній мірі виконує свої обовязки щодо виховання та утримання дитей /т.4, а.с. 161/.

Відповідно до висновку від 24 червня 2015 року №31-00-01-21236 виконавчого комітету Вінницької міської ради, як органу опіки та піклування Вінницької міської ради, вважає недоцільним відібрання у ОСОБА_8 малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 /т.4, а.с. 163 164/.

Згідно довідки про склад сімї № 2829 від 10 вересня 2015 року, виданої ЖЕО за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_8, її доньки ОСОБА_9 та ОСОБА_10/т.4, а.с. 169/.

З характеристики ТОВ ЖЕО №1848 від 04.06.2015 року вбачається, що на ОСОБА_8, яка мешкає за адресою АДРЕСА_3, від сусідів та мешканців скарг не надходило. Вона зареєстрована і проживає у вище зазначеній квартирі з 18 серпня 2014 року /т.4, а.с. 170/.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_7 про те, що про судове засідання, призначене на 06 листопада 2015 року, він не був належним чином повідомлений, і не мав можливості скористатися у повному обсязі своїми процесуальними правами, як то: надати пояснення по суті позову і наданих позивачем доказів, надати докази на підтвердження своїх заперечень, взяти участь у дослідженні доказів, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають обставинам справи та нормам процесуального права.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Дана справа перебувала на розгляді в суді І інстанції з 14 березня 2014 року. Рішення у ній ухвалено 06 листопада 2015 року, тобто через півтора роки. У квітні 2014 року відповідач подав до суду зустрічний позов про визначення місця проживання дітей з ним, який було обєднано в одне провадження з первісним позовом та надав довіреність ОСОБА_6 на представлення його інтересів в судах /т.1, а.с. 35/. 09 квітня 2014 року ОСОБА_7 надав до суду письмові пояснення по суті спору /т.1, а.с. 63/. Впродовж всього часу розгляду даної справи позивач та його представник мали можливість та надавали пояснення по суті спору, заявляли ряд клопотань про призначення експертизи, витребування висновку органу опіки і піклування, ознайомлювалися з матеріалами справи, в тому числі і шляхом фотографування, долучали до матеріалів справи неодноразово документи та диски /т. 1 а. с. 90 108, 111 124, 133, 139 143, 153 182, 190 196, т. 2 а. с. 1 31, 45/.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_7 про не дослідження судом в повному обсязі доказів, які свідчать про психічну хворобу ОСОБА_8 і її агресивну поведінку відносно дітей, підлягають відхиленню, оскільки не відповідають обставинам справи, фактам, що встановлені судом і висновки суду не спростовують.

Матеріали справи не містять доказів, і відповідач суду такі не надав, які б свідчили про агресивну поведінку ОСОБА_8 стосовно своїх дітей. ОСОБА_7 надано суду на підтвердження психічного захворювання ОСОБА_8 епікриз і довідку з Херсонської обласної психіатричної лікарні про перебування ОСОБА_8 (ОСОБА_7) К.П. на лікуванні у період з 09.06.13 по 22.06.13 року з приводу гострого поліморфного психічного розладу /т.2, а.с. 130-132/. За заявою ОСОБА_8 23.06.2016р. Херсонським ВПГУ Національної поліції у Херсонській області за фактом незаконних дій працівників Херсонської обласної психіатричної лікарні щодо госпіталізації її до психіатричного закладу, порушено кримінальне провадження №0003350, яке триває. Позивачку визнано потерпілою.

Разом з тим, у матеріалах даної справи міститься ряд письмових доказів, які свідчать про психічне і фізичне здоровя ОСОБА_8, відсутність будь-яких психічних розладів, це: медичні довідки 27063 Серія 10ААГ № 801134 і 12ЯЯХ № 234909, видані Київською психо неврологічною лікарнею №2 про проходження ОСОБА_13 05 грудня 2013р. і 07 серпня 2015 року психіатричного огляду, внаслідок якого психіатричні протипоказання у неї не виявлені /т.1, а.с.16; т.4, а.с. 166/; консультативний висновок спеціаліста №580 і консультативний висновок за даними експериментально-психологічного дослідження Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології від 16.05.2014 року про відсутність у ОСОБА_13 будь-яких психічних розладів /т.1, а.с. 168-170/; довідка Київської міської психоневрологічної лікарні №2 від 20.01.2014р. №71 про те, що ОСОБА_13 не перебувала і не перебуває на обліку за місцем реєстрації /т.1, а.с. 15/; виписка з медичної картки амбулаторного хворого Комунального закладу Центру первинної медико-санітарної допомоги м. Вінниця від 07.08.2015 року про те, що (ОСОБА_13) ОСОБА_8 є здоровою /т.4, а.с. 165/.

Доводи апелянта про те, що судом не встановлено реальне відношення їхніх дітей до батьків, оскільки позивачка перешкоджала виконанню ухвали суду про призначення судово-психіатричної експертизи, підлягають відхиленню. Так, відношення дітей до своїх батьків і їх прихильність та близькість до матері підтверджена результатами обстеження ОСОБА_10 і ОСОБА_9, проведеного головою Асоціації психологів і психотерапевтів Херсонської міської громадської організації та епікризами дітей з КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_14» /т.3, а.с. 138-146, 216-219/; висновком органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 24.06.2015 року (за місцем проживання з липня 2014 року ОСОБА_8 і дітей), зробленому, у тому числі, на підставі спілкування членів комісії з ОСОБА_9 про те, що вона не бажає повертатися до тата, а хоче проживати з мамою, яка добре піклується про них з сестричкою ОСОБА_10 /т.4, а.с. 167-168/.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що висновки суду про належне матеріальне забезпечення ОСОБА_8 і самостійний дохід не стверджені належними доказами, не відповідають фактичним обставинам справи і доказам, наданими позивачкою на їх підтвердження.

Так, ОСОБА_8, відповідно до записів у трудовій книжці та довідок, з 10 червня 2016 року прийнята на посаду керівника відокремленого підрозділу у м.Херсоні Всеукраїнської громадської організації інвалідів користувачів психіатричної допомоги «ЮЗЕР», і на посаду юриста за сумісництвом. З лютого 2016 року позивачка працює за сумісництвом в ТОВ «Украгровест» на посаді юриста з оплатою, згідно посадового окладу /т.5, а.с. 318-320; т.4, а.с. 183-186/.

ОСОБА_8 разом з дітьми зареєстрована і проживає з 13.08.2014 року у квартирі АДРЕСА_4 /т.4, а.с. 169-170/.

Слід зазначити, що матеріальне становище і наявність на праві власності житла у ОСОБА_7, як вбачається з матеріалів справи, є досить невизначене, хитке, не стабільне. Це стверджується рядом боргових зобовязань ОСОБА_7 перед різними кредиторами, виконавчими листами про стягнення з відповідача мільйонних боргів та звернення стягнення на належне йому нерухоме майно, в т.ч. і житло у м. Києві, досудовими вимогами кредиторів до відповідача /т.4, а.с. 199-209/.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про не надання судом оцінки факту порушення його права та його дітей на повагу до їх приватного і сімейного життя, примусового відібрання позивачкою у нього дітей, підлягають відхиленню, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки з 2009 року, досягнувши домовленості щодо проживання дітей з матірю.

До січня 2014 року ОСОБА_9 і ОСОБА_10 проживали разом з матірю позивачкою у справі. 31 грудня 2013 року, повернувшись із АР Крим до м.Херсона, позивачка зявилася до будинку №56 по вул. Кременчуцькій у м.Херсоні, звідки внаслідок конфлікту, що виник між нею і ОСОБА_7 змушена була залишити будинок, при цьому відповідач залишив дітей із собою. У лютому 2014 році позивачка забрала від відповідача доньку ОСОБА_10, а у червні 2014 року і ОСОБА_9.

Позивачка стверджує, що відповідач не прагне до участі у вихованні і утриманні дітей. Відповідач та його представники, які були проінформовані про судові засідання в суді апеляційної інстанції, починаючи з липня 2016 року, докази на спростування зазначеного позивачкою не надали

Натомість, перегляд в апеляційному порядку рішення суду І інстанції у зазначеній справі здійснюється через півтора роки після ухвалення вказаного рішення. Впродовж вказаного періоду, діти сторін доньки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 проживають разом з матірю, де їм створені належні житлово-побутові умови, що підтверджується актом обстеження від 15.06.2015 року і висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради. Дівчатка навчаються та відвідують дошкільний заклад: ОСОБА_9 у НВК ЗОШ І-ІІ ступенів ліцею №7 Вінницької міської ради, дитячій музичній школі №1, а ОСОБА_10 відвідує приватний заклад «Амадеус». Маргарита має добрі успіхи у навчанні, що підтверджується її табелем; позитивно характеризується за місцем навчання, та як дитина, за якою здійснюється необхідний батьківський догляд /т. 4 а. с. 162-163, 173, 175/.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 14.06.2015 року, який зроблено з урахуванням дослідження умов проживання, навчання дітей, за участю та з урахуванням пояснень обох батьків, з урахуванням думки старшої доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 про їх спільне з меншою сестричкою ОСОБА_10 бажання проживати з мамою, яка добре піклується про них, вважав недоцільним відібрання у ОСОБА_8 малолітніх дітей /т.5, а.с. 162-163/.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивачка має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, створила всі умови для проживання, виховання, розвитку, успішного навчання дітей і враховує особисту прихильність та близькість дітей до матері, їх вік і стать. Позивачка є психічно і фізично здоровою людиною.

У даній справі не встановлено виняткових обставин, у розмінні ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матірю.

Суд І інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матірю та відсутність правових підстав, передбачених нормами матеріального права для розлучення дітей зі своєю матірю, який відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у справі №6-2445цс16 від 14 грудня 2016 року, яка, відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою до виконання судами України.

З огляду на вище зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_7, як такі, що не містять нових фактів і засобів доказування, не ґрунтуються на законі, зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню, а рішення суду законне і обґрунтоване залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, діючого від імені ОСОБА_7 - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3