АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/347/17Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/789/1158/17 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Бріль В.Л.

з участю сторін - представника позивача ТОВ "Мрія Центр" Овсяної С.В.; представника відповідача ТОВ "Борщівська аграрна компанія" Поліщука Д.І.; відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" на рішення Борщівського районного суду від 23 серпня 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю "Борщівська аграрна компанія" про визнання недійсним договору оренди землі, визнання договору оренди землі поновленим,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Центр» (далі - ТОВ «Мрія Центр») звернулось до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю "Борщівська аграрна компанія" (далі - ТОВ "Борщівська аграрна компанія") з позовом про визнання недійсним договору оренди землі, визнання договору оренди землі поновленим, обґрунтовуючи його тим, що 10 травня 2009 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,84 га строком на п'ять років з моменту його державної реєстрації, яка була здійснена 10 грудня 2009 року.

Позивач вказував, що після отримання земельної ділянки в оренду, належним чином виконував всі взяті на себе договірні зобов'язання, вчасно виплачував орендну плату та всіляко підтримував територіальну громаду на території якої орендується земля, в рамках соціальних програм Товариства.

Після закінчення строку оренди даної земельної ділянки, ТОВ "Мрія Центр" мало намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на поновлення договору оренди землі. З цією метою, протягом часу дії договору, ТОВ "Мрія Центр" двічі, не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку договору, 05 березня 2014 року та 07 серпня 2014 року направляло орендодавцю листи-повідомлення від 04.03.2014 року та від 06.08.2014 року про наміри скористатися своїм переважним правом на поновлення договору на новий строк, долучивши до них відповідні додаткові угоди.

Незважаючи на викладене, 01.06.2015 року ОСОБА_3 уклала з ТОВ "Борщівська аграрна компанія" новий договір оренди тієї ж земельної ділянки та у тому ж 2015 році за ТОВ "Борщівська аграрна компанія" було зареєстроване право оренди земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, діями відповідачів у вигляді укладення між ними нового договору оренди землі було порушено переважне право ТОВ "Мрія Центр" на поновлення договору, а тому підлягає захисту.

Рішенням Борщівського районного суду від 23 серпня 2017 року у задоволенні позову ТОВ «Мрія Центр» до ОСОБА_3, ТОВ «Борщівська аграрна компанія» про визнання недійсним договору оренди землі, визнання договору оренди землі поновленим відмовлено. Судові витрати по справі покладено на сторони в межах ними понесених.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ "Мрія Центр" подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задоволити. Особа, яка подала апеляційну скаргу, не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що листи-повідомлення про намір скористатися переважним правом повинні направлятися реєстрованим поштовим відправленням. А тому вважає таку позицію районного суду порушенням норм матеріального права. Зазначає, що не заслуговують на увагу посилання суду щодо зволікання в укладенні додаткової угоди, оскільки позивачем реалізовано своє право на поновлення договору на новий строк. Вважає, що суд першої інстанції на власний розсуд тлумачить норми ст.33 ЗУ "Про оренду землі" та "по своєму" встановлює обставини, які необхідні для поновлення договору оренди землі на підставі переважного права орендаря, оскільки закон не містить таких підстав та не ставить в залежність термін дії переважного права або його дію відносно строку укладення нового договору оренди з іншим орендарем. Крім того, судом не враховано і той факт, що ТОВ "Мрія Центр" запропонувало у надісланому орендодавцю проекті додаткової угоди аналогічні умови оренди, а також зазначило в листі-повідомленні, що у разі незгоди останнього із запропонованими умовами оренди, він має право надати прийнятні для нього умови або власний проект додаткової угоди.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник ТОВ «Мрія Центр» підтримав апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_3 та представник ТОВ "Борщівська аграрна компанія" апеляційної скарги не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши

законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення,

колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів направлення орендодавцю повідомлення про намір скористатися переважним правом щодо укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди та отримання орендодавцем такого повідомлення, а відтак - не знайшло свого підтвердження порушення переважного права позивача на укладення договору оренди землі з власником земельної ділянки відповідачкою ОСОБА_3 на новий строк, а також, що поновлення попереднього договору оренди земельної ділянки на попередніх умовах порушить права відповідача орендодавця ОСОБА_3 - власника земельної ділянки, як укладений на вкрай невигідних для неї умовах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений у відповідності до вимог чинного законодавства й обставин справи.

Судом установлено, що відповідачка ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого 05.02.2002 року Циганською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, являється власником земельної ділянки площею 1,84 га, розташованої на території Циганської сільської ради Борщівського району Тернопільської області.

10 травня 2009 року між ТОВ «Мрія Центр» та відповідачкою ОСОБА_3 укладено договір оренди землі, земельної ділянки площею 1,84 га, строком на 5 років з моменту його державної реєстрації. Державна реєстрація зазначеного договору здійснена 10 грудня 2009 року.

Умовами договору (пункт 8) передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

За пунктом 9 цього договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки в рік, у тому числі 384,74 грн. в грошовій формі, або в натуральній формі 5 ц зерна щорічно.

01 червня 2015 року між ОСОБА_3 та відповідачем ТОВ «Борщівська аграрна компанія» укладено договір оренди належної ОСОБА_3 земельної ділянки строком на 7 років, державну реєстрацію якого проведено 20 липня 2015 року.

Умовами оспорюваного договору та додатковою угодою до договору оренди землі від 01.06.2015 року встановлено орендну плату в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік у грошовій формі, або в натуральній формі 1000 кг зерна. Таким чином, умови даного договору є більш вигідними для відповідача ОСОБА_3, про що вона наголошувала у своїх зверненнях як до суду першої інстанції, так і пояснила апеляційному суду. Окрім того, зазначила, що вона, як власник земельної ділянки, категорично настоює на передачі в оренду земельної ділянки саме відповідачу ТОВ «Борщівська аграрна компанія», а з позивачем продовжувати оренді правовідносини не бажала і не бажає.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону, (яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин - вирішення питання щодо поновлення договору оренди), по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист- повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі "передбачено, що в разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Отже, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні попереднім орендарем процедури повідомлення про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Такі висновки викладені в постановах Верховного суду України від 25.02.2015 року в справі №6-10цс15, 18.03.2015 року в справі №6-4цс15, 15.04.2015 року в справі №6-55цс15, 23.03.2016 року в справі №6-146цс16, 13.04.2016 року в справі №6-2027цс15, 23.11.2016 року в справі №6-2540цс16, які є обов'язковими для врахування іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України.

Порядок надання послуг поштового зв'язку встановлено Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року (далі Правила), якими складання списків на відправлення простих поштових відправлень по Україні та проставлення на таких списках підпису працівника поштового зв'язку та відбитку штемпеля не передбачено.

Так, абзацом 8 п.2 Правил визначено, що згруповані поштові відправлення, поштові перекази, це внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази, кількість яких становить п'ять і більше, що одночасно передаються для пересилання одним відправником.

Абзацом 25 п.2 Правил визначено, що реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

Частиною 2 ст.33 Закону України «Про оренду землі» встановлено обов'язок орендаря, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, додавши до листа-повідомлення проект додаткової угоди.

У цьому випадку під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідного листа-повідомлення орендодавцю, а й отримання ним даного листа-повідомлення з проектом додаткової угоди, що відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного суду України від 25.02.2015 року в справі № 6-10цс15, від 13.04.2016 року в справі за № 6-2988цс15.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності у чинному законодавстві вимоги надсилання листів-повідомлень саме рекомендованими, цінними та/або з повідомленнями про вручення поштовими відправленнями, оскільки ТОВ "Мрія Центр" не була проведена реєстрація даних листів, про що свідчить відсутність реєстраційного індексу та відповідного порядкового номера вихідної кореспонденції на листах, а тому зазначене не дає можливості суду переконатися, що такі листи-повідомлення дійсно були відправлені 05.03.2014 року та 07.08.2014 року, як стверджує представник позивача.

Надані позивачем списки №№ 09(120), 101-200 на відправлення простих поштових відправлень по Україні через Оришківці, в яких зазначено прізвище ОСОБА_3, обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції на доведення належного повідомлення позивачем відповідача про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди, оскільки в даних списках не вказано, з якого саме відділення поштового зв'язку відправлені документи, зазначені в списках, а також посада та прізвище працівника поштового зв'язку, котрий прийняв такі відправлення. Поштовий штемпель, наявний на списках, не чіткий, розмитий, не містить назви поштового відділення.

Як вбачається із листа Тернопільської дирекції ПАТ "Укрпошта" від 23.08.2017 року №301-31/1-455, згруповані поштові відправлення для пересилання (списком) у надходженні до відділення поштового зв'язку Оришківці ТД ПАТ "Укрпошта" не значаться. Надати інформацію про відправлення за 07.08.2014 року - четвер неможливо, оскільки цей день у даному відділенні поштового зв'язку був вихідним.

Суд першої інстанції правильно визнав Списки простих поштових відправлень, долучених позивачем до матеріалів справи, недопустимими доказами з огляду на наявність в цих Списках відомостей вкладення простих листів, що можливо лише при відправленні листа з оголошеною цінністю з відповідним описом вкладення і обов'язковою перевіркою такого вкладення працівником поштового відділення.

Із письмових пояснень суду першої інстанції та усних пояснень апеляційному суду відповідача ОСОБА_3 вбачається, що жодних повідомлень чи проектів додаткових угод до договору оренди земельної ділянки від позивача не надходило, і таких повідомлень ні вона особисто, ні члени її сім'ї, котрі проживають разом із нею, не отримували.

За таких обставин, належних та допустимих доказів про надіслання товариством "Мрія Центр" товариству "Борщівська аграрна компанія" та отримання останнім листів-повідомлень позивача щодо поновлення договору оренди землі з проектами додаткової угоди, позивачем не подано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Згідно із ч.ч.6,8,11 ст.33 ЗУ "Про оренду землі" у разі продовження орендарем користування земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, обов'язковим є укладання у місячний строк додаткової угоди про поновлення договору оренди землі із власником земельної ділянки, а відмова або наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі застосування орендарем механізму поновлення договору оренди через продовження користування земельною ділянкою, обов'язковою складовою такого способу є звернення орендаря після спливу строку дії договору до власника землі із пропозицією укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди і укладення такої додаткової угоди.

Частинами восьмою та дев'ятою ст.33 Закону України "Про оренду землі" встановлено обов'язкову вимогу укладання додаткової угоди, навіть за умови поновлення дії договору на підставі частини 6 даної статті.

Крім того, позивач протягом шести місяців - часу припинення строку дії договору оренди позивача і укладення договору оренди між відповідачами, не уклав додаткової угоди з ОСОБА_3, а також не виконав вимог закону щодо звернення протягом місяця після спливу строку дії договору до власника землі із пропозицією укласти додаткову угоду; не надав суду доказів відмови чи зволікання відповідачки ОСОБА_3 в укладенні такої додаткової угоди, про що суд першої інстанції дав правильну оцінку і правильно визнав вищенаведені обставини зволіканням товариства "Мрія Центр" в укладенні додаткової угоди.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо тлумачення районним судом норм ст.33 ЗУ "Про оренду землі" та встановлення обставин, які необхідні для поновлення договору оренди землі на підставі переважного права орендаря на власний розсуд.

Відтак, для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої ч.6 ст.33 ЗУ "Про оренду землі", необхідно наявність юридичних фактів в сукупності, зокрема, одним із яких є повідомлення орендодавця до закінчення строку дії договору в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, а тому продовження користування орендованою земельною ділянкою орендарем і відсутність повідомлення орендодавцем орендаря про відмову у поновленні договору оренди не свідчить про наявність у позивача правових підстав для продовження користування і є недостатніми обставинами для визнання договору поновленим.

Таким чином, відповідач ТОВ "Борщівська аграрна компанія" на час укладення оспорюваного договору оренди землі мав правові підстави вважати, що договір оренди землі, укладений ним з ТОВ «Мрія Центр», припинений 10.12.2014 року у зв'язку із закінченням строку його дії, а ТОВ «Мрія Центр» на власний розсуд розпорядилось своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі, тобто не скористалось ним.

Посилання апеляційної скарги, що судом безпідставно не застосовано правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2540цс16, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки судом правильно застосовано до даних правовідносин правові висновки Верховного суду України від 25.02.2015 року в справі №6-10цс15, 18.03.2015 року в справі №6-4цс15, 15.04.2015 року в справі №6-55цс15, 23.03.2016 року в справі №6-146цс16, 13.04.2016 року в справі №6-2027цс15, 23.11.2016 року в справі №6-2540цс16, які є обов'язковими для врахування іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Крім того, правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2540цс16 стосується правовідносин щодо вчинення попереднім орендарем конклюдентних дій, а саме: продовження користування носієм переважного права спірною земельною ділянкою, однак зазначені обставини судом першої інстанції не встановлені, оскільки із договору на надання послуг із використанням сільськогосподарської техніки №01/04/2015-16/ОГ від 01.04.2015 року, укладеним із ТОВ «Райз М», актом розподілу земельних ділянок по посівних площах на території Циганської сільської ради Борщівського району від 02.04.2015 року, який є додатком до даного договору, актами виконаних робіт із додатками до них не вбачається, що в 2015 році позивачем оброблялася саме земельна ділянка відповідача ОСОБА_3, так як вони складені на загальну площу земельних ділянок, на яких надавались послуги, та ідентифікувати земельну ділянку відповідача з них неможливо.

Інші докази та обставини, на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, котре, на думку колегії суддів, відповідає принципам верховенства права, непорушності права власності - як основним принципам континентальної системи права, а також практиці Європейського суду з прав людини. Так, відповідно до норми ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Із аналізу практики розгляду Європейським судом з прав людини справ щодо порушення права володіння майном поняття "майно", як і "власність" має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції розглядались справи щодо порушення права власності, де об`єктами були прибутки, що випливають із власності, зокрема орендна плата (рента), передбачена договором, добровільно укладеним відповідно до законодавства "Mellacer та інші проти Австрії", заяви №№10522/83, 11011/84, 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 року.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції з урахуванням вимог ч.2 ст. 308 ЦПК України, за якою не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр" відхилити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун