Справа № 396/388/17
Провадження № 2/396/269/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Кухарській Н.А.,

за участю секретаря - Стеценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності (квартири), -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності (квартири), посилаючись на те, що 06.08.2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.Під час перебування у шлюбі за спільні з відповідачем кошти подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1. Власником квартири є відповідач ОСОБА_2. В зв'язку з тим, що квартира придбана під час шлюбу та в зв"язку з недосягненням з відповідачем згоди щодо належного, справедливого розподілу квартири позивач просить суд, в порядку розподілу спільної сумісної власності, визнати за нею право приватної власності на 1/2 частку квартири № 19 в будинку під № 20 по вул. Курчатова в м. Новоукраїнка Кіровоградської області.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Вказав, що в силу положень сімейного законодавстваквартира є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних долях. Пояснив, що квартира була придбана відповідачем в період шлюбу виключно в інтересах сім'ї, за письмовою згодою позивача, відповідно до якої, остання, вказує, що квартира купується за спільні кошти подружжя.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та просив в їх задоволенні відмовити з підстав, які викладені в письмових запереченнях. Одночасно вказав, що спірна квартира була придбана відповідачем для власних потреб, за особисті кошти відповідача, які, останньому, позичила третя особа - його мати. Вказав, що при укладенні договору йому було невідомо про письмову заяву відповідача, нотаріусом не роз'яснені правові наслідки даної заяви та він не знав, що треба зазначати, що квартира купується за його особисті кошти. Зазначив, що на час розгляду справи даний договір купівлі-продажу є чинним та в установленому законом порядку не визнавався недійсним. Зауважив, що позивачем не доведено, що, остання, мала будь-які кошти на придбання даної квартири, а відповідачем доведено, що квартира придбана за його особисті кошти.

Третя особа в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на письмові заперечення, та пояснила, що вона є матір'ю відповідача. Кошти на придбання квартири за адресою м. Новоукраїнка вул. Курчатова, 20 кв, 19 були надані нею ОСОБА_2 в якості позики. Судовим рішенням дані кошти були стягнені з відповідача та на даний час їй не повернуті. Вказала, що позивач з відповідачем припинили свої шлюбні відносини ще в 2012 році та в 2013 році з відповідача було стягнено аліменти на утримання дітей. Однак, в 2014 році вони відновили свої стосунки та сім'я проживала в її будинку. Офіційно розірвали шлюб в 2016 році. Вказала, що вона допомагала подружжю матеріально, оскільки, відповідач не мав постійного заробітку, а позивач не працювала.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи, свідків, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних обставин.

Судом в судовому засідання достовірно встановлено, що в період з 06.08.2005 року по 23.08.2016 рік сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що було підтверджено та не заперечувалось сторонами в ході розгляду справи.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.8-9).

Згідно договору купівлі-продажу від 06.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_2 придбав квартиру за номером 19, розташовану за адресою: м. Новоукраїнка вул. Курчатова, 20, Кіровоградської області (а.с. 10).

Згідно п. 6 зазначеного договору вказано, що цей договір укладається без згоди другого подружжя продавців, так як квартира належить їм на праві особистої власності отримана в результаті приватизації, цей факт доведений до відома покупця та купується за згодою другого подружжя покупця ОСОБА_1, справжність підпису на заяві засвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_6 06.06.2014 року по р № 755, цей факт доведено до відома продавця.

Відповідно до нотаріальнопосвідченої заяви від 06.06.2014 року, ОСОБА_1 надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2, з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі придбати квартиру. Вона, як дружина, не заперечувала проти придбання квартири за гроші як об'єкт спільної сумісної власності подружжя.

Згідно рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області № 396/886/16-ц від 30.09.2016 року, було стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3, заборгованість за договором позики в сумі 270000 грн. (а.с. 51-52).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22.12.2016 року, апеліційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30.09.2016 року зилишено без змін (а.с. 69-70).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області № 1116/3554/12 від 17.01.2013 року, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. на кожну дитину, щомісячно, розпочавши стягнення з 03 грудня 2012 року, і до їх повноліття (а.с. 66).

Згідно договору оренди житлового приміщення від 19.04.2016 року, ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 і членам його родини в користування строком на 10 (десять) років квартиру загальною площею 50,9 кв.м. за адресою Кіровоградська область м. Новоукраїнка вул. курчатова, 20 кв. 19 (а.с.45).

Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Домовленості щодо поділу спірної квартири між сторонами не досягнуто.

Згідно з положеннями ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.

Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положеньст. 63 СК України.

Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної ресторації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Статтею 69 СК України, передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна.

Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності.

При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керуєтьсяст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності, є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або рішенням суду.

Зі змісту п. 23, 24 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до п. 30 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що відповідач є сином його дружини ОСОБА_3 В 2013 році вони з відповідачем поїхали на заробітки до Москви, однак, повернулись без грошей. Вказав, що відповідач попросив у матері позичити гроші на придбання квартири та вона, порадившись із ним, надала йому їх в позику. Він особисто під час оформлення позики присутній не був, оскільки перебував на заробітках.

ОСОБА_3, яка була допитана в ході розгляду справи як свідок, вказала, що вона позичила гроші сину на придбання квартири, оскільки він заробітку не мав та гроші на придбання квартири у сім'ї були відсутні. Вона допомагала сім'ї матеріально. Вказала, що їй невідомо чи був дохід у невістки, однак, вона не працювала. Особисто вона не знає скільки грошей заробляв син на заробітках.

Посилання сторони відповідача, свідків на те, що спільна квартира була придбана за особисті кошти відповідача, які він позичив у матері, суд відкидає, оскільки в ході розгляду справи стороною відповідача не було надано суду доказів того, що позичені кошти були витрачені саме на придбаня квартири, а не на інші потреби відповідача.

Твердження представника відповідача про те, що відповідач інших коштів не мав на час придбання квартири, на підтвердження чого надав довідку Новоукраїнської міської ради, довідку УПФУ, довідку податкової інспекції, довідку про отримання допомоги, суд відкидає, оскільки наведені документи датовані 2012 роком, а квартиру було придбано в 2014 році, а тому ці документи не можуть слугувати належними доказами відсутності доходів у відповідача в період з 2013-2016 р.р.

Посилання сторони відповідача на те, що квартира була придбана для власних потреб відповідача, суд відкидає, оскільки відповідач на час купівлі квартири перебував в шлюбі, договір було укладено в присутності дружини та за її письмовою згодою.

Посилання представника відповідача на те, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири відповідачу не були роз'яснені нотаріусом правові наслідки письмової заяви дружини, та відповідач не знав, що треба вказувати, що саме за його особисті гроші придбається майно, суд відкидає, оскільки договір купівлі-продажу на час розгляду даної справи є чинним, в установленому законом порядку не визнавався не дійсним, та відповідачу в той період часу було достеменно відомо, що гроші не були сумісною власністю сім'ї, а його особистим майном, а тому, останній, не був позбавлений можливості оформити документи та вказати про це.

Зважаючи на те, що судом було встановлено, що квартира була придбана в шлюбі в інтересах сім'ї, за обопільною згодою позивача та відповідача, а стороною відповідача не наведено переконливих доказів того, що кошти, за які придбано майно були особистою власністю відповідача, суд приходить до переконання, що спірну квартиру слід визнати спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін в якій є рівними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрутнованими та законними, в зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Крім того, відповідано до правил ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем під час подачі позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60-71 СК України, ст. ст. 5, 6, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності (квартири), - задовольнити.

Визнати, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, - право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: Н. А. Кухарська