Справа № 550/362/17
Провадження № 2/550/145/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого - судді Ланни Я.О.,

за участю секретаря Томас Ю.П.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Чутівського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому вказав, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.04.1997р. ВАТ «Таврія», він являється власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 36,4 кв.м. Сусідньою квартирою та коридором користувалася ОСОБА_4 За їх домовленістю, після виїзду ОСОБА_4 до своїх онуків, кімнатою та коридором з 2000 року став користуватися ОСОБА_2 Враховуючи те, що він добросовісно заволодів вказаним майном та протягом 17 років відкрито користується ним, то вважає, що набув право на квартиру №2 на законних підставах та просив визнати за ним право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю.

В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1 позов підтримала з підстав зазначених у позовній заяв та з урахуванням уточненого позову від 30.05.2017р.

Від відповідача ОСОБА_3 сільської ради надійшла заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутність.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та членам його сім»ї ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві власності належить квартира №3 по вул..Жовтневій (Шкільна) в с. Таверівка Чутівського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.04.1997 р.(а.с.17). Згідно довідки ОСОБА_3 сільської ради від 13.03.2017 р. (а.с. 18) позивач з 2000 р. користується кімнатою у будинку №6 по вул. Шкільній (Жовтнева) в с. Таверівка Чутівського району Полтавської області, в якій з 1996 року по 2000 рік проживала ОСОБА_4

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.05.2017р., будь-які відомості щодо права власності на квартиру АДРЕСА_2 в зазначеному реєстрі відсутні.

Так, судом встановлено, що зазначене спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_2 належала ВАТ «Таврія».

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.10.2011р. було встановлено, що відповідно до ухвали цього ж суду від 31.07.2007р. було зобовязано ОСОБА_3 сільську раду прийняти до комунальної власності без додаткових умов житловий фонд в с. Таверівка, с. Червоне, с. Першотравневе Чутівського району Полтавської області.

У витязі з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказано, що Відкрите акціонерне товариство «Таврія» припинено з 07.11.2011р. (а.с.22-24). Відповідно до процедури прийняття у комунальну власність нерухомого майна після надання згоди органом місцевого самоврядування про прийняття у комунальну власність нерухомого майна, що оформлюється відповідним рішенням, приймається окреме рішення про прийняття нерухомого майна у комунальну власність.

Однак, на разі вказаний об'єкт нерухомості квартира АДРЕСА_3 не належить до комунальної власності (а.с.57).

Згідно довідки відділу ДРАЦС Управління державної реєстрації ГТУЮ у Полтавській області від 20.03.2017р. за №260/07.4-04-34 ОСОБА_4 померла 23.01.2003р., а/з №1 від 24.01.2003р., зареєстрований Жоржівською сільською радою Шишацького району Полтавської області (а.с.19).

З листа Полтавського БТІ «»Інвентаризатор» від 15.05.2017р. вбачається, що відомості щодо права власності за ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_4, наразі відсутні.

Вищевказаними доказами встановлено, що позивач проживає та відкрито користується спірною квартирою, яка немає власника, з 2000 року, але отримати її у власність на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» не має можливості, оскільки квартира не має власника, належного балансоутримувача та не передана до комунальної власності сільської ради.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України,ст. 3 ЦПК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Згідно з ч. 1 ст. 395 ЦК України право володіння та право користування є окремими видами речових прав на чуже майно.

Право володіння майном полягає в юридично забезпеченій можливості особи мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні.

Згідно з ч. 1 ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Спірна квартира не має власника, не є службовим житловим приміщенням, а отже позивач має право на отримання вказаної квартири у власність, однак у спосіб, передбачений ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду» не може цього зробити з вищенаведених підстав.

Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено що: відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю необхідно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Позивач жодних договорів з приводу зайняття спірної квартири не укладав з ВАТ «Таврія».

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Будинок, у якому знаходиться спірна квартира, немає власника, що підтверджується вищенаведеними доказами.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. На момент передачі позивачу квартири, тобто на початковий момент, який включається в повний строк давності володіння, визначений законом позивач добросовісно отримав її та володіє і користується спірною квартирою відкрито, без укладання будь-яких договорів (оренди тощо).

На вказану квартиру не претендують інші особи, оскільки квартира була надана позивачу у постійне користування і він отримав майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Позивач добросовісно заволодів спірною квартирою, на законних підставах вселився та користується квартирою, утримує її у належному стані, провів ремонт, уклав самостійно усі договору з комунальними службами, відкрито та безперевно володіє нею протягом 17 років, він набув права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

Аналогічна судова практика викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 12.02.2015 по справі №6-41414 св 14.

Як вбачається із акту обстеження житлового будинку №6 по вул. Шкільній (Жовтневій) в с. Таверівка від 20.03.2017р., ОСОБА_2 проживає в кімнатах «В» та «К», які належать йому на праві особистої власності та в кімнаті під літерою «Б», площею 17,5 кв.м в якій до 2000 року проживала ОСОБА_4, та якою з 2000 року він постійно користується, підтримує в належному стані та здійснює ремонт, а також коридор під позначкою «І» площею 17,2 кв.м, який на момент обстеження переобладнано на сумісний санвузол, кухню та вітальню у відповідності до технічного паспорта від 20.02.2017р. (а.с.20-21).

На підставі вказаних письмових доказів, суд вважає, що позивач добросовісно заволодів квартирою №2 в будинку №6 в с. Таверівка по вул. Шкільній Чутівського району Полтавської області та протягом 17 років відкрито користується ним, а отже згідно ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно за набувальною давністю, а тому позов підлягає задоволенню.

. Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 214 ЦПК України, ч.1 ст. 344, ч.1 ст. 395 та ч.1 ст. 398 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, іпн НОМЕР_1 право власності за набувальною давністю на квартиру №2, загальною площею 35 кв.м (житлова площа кімнати 17,5 кв.м, коридор -5,0 кв.м, кухня 7,2 кв.м та санвузол 5,3 кв.м), що знаходиться в будинку №6 по вул. Шкільній в с. Таверівка Чутівського району Полтавської області та належала ВАТ «Таврія».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Чутівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в той же строк з дня отримання копії цього рішення .

Головуючий Я. О. Ланна