Справа № 359/4795/16-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/2900/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 24 13.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участі секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2, третя особа Приватне підприємство «Обухівміськвторресурси» про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року позивач ПАТ «СК «Українська страхова група» звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди. Посилався на те, що 06 червня 2013 року ПАТ «СК «Українська страхова група» та ПП «Обухівміськвторресурси» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, предметом якого є страхування автомобіля НОМЕР_1. 16 жовтня 2013 року в м. Києві на перетині вул. Заболотного - Червонопрапорна трапилась дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_2, керуючи автомобілем DAF 95 XF 380 д.н.з. НОМЕР_8 з напівпричепом VAN ECKDT 393 д.н.з. НОМЕР_7 не врахував безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, після чого даний автомобіль здійснив зіткнення з автомобілем DAF TE 95 XF 430 д.н.з. НОМЕР_6 з напівпричепом Szhmitz SPR 24 д.н.з. НОМЕР_9, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вина ОСОБА_2 встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року, а його цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПАТ «СК «Інго Україна». 13 грудня 2013 року ПАТ «СК «Українська страхова група» складено страховий акт, на підставі якого здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 106734,55 грн. за платіжним дорученням № 22712. ПАТ «СК «Інго Україна» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 49490 грн., отже різниця між фактично понесеними витратами та відшкодованими становить 57244,55 грн., відповідач відмовляється добровільно сплатити зазначену суму. Просив стягнути із відповідача на свою користь 57244,55 грн. по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року позов ПАТ «СК «Українська страхова група» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 57244,55 грн. та судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, відмовивши в задоволенні позову. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що позивач звернувся з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, хоча між сторонами виникли правовідносини суброгації; рахунок-фактура, надана позивачем, не може бути належним підтвердженням розміру завданих збитків, оскільки не підтверджує реально витрачені потерпілою особою кошти на ремонт автомобіля, а лише фіксує попередню суму. В рішенні суду не знайшло відображення подання стороною відповідача клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру збитку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ПАТ «СК «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що постановою суду встановлено вину ОСОБА_2 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль, застрахований позивачем, отримав механічні ушкодження, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню завдана внаслідок цього шкода в межах понесених витрат в частині, яка не була відшкодована страховою компанією відповідача.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 06 червня 2013 року ПАТ «СК «Українська страхова група» уклало із ПП «Обухівміськвторресурси» договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті, за умовами якого застрахованим транспортним засобом є VOLVO FM 4Х2 д.н.з. НОМЕР_4, термін дії договору до 07 червня 2013 року (а. с. 3).

Постановою Голосіївського районного суду Київської області від 17 жовтня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 жовтня 2013 року в м. Києві на перетині вул. Заболотного - Червонопрапорна, під час якої транспортні засоби, в тому числі автомобіль НОМЕР_5, отримали механічні ушкодження (а. с. 7).

18 жовтня 2013 року ПП «Обухівміськвторресурси» звернулося до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку (а. с. 13).

18 жовтня 2013 року року ПАТ «СК «Українська страхова група» складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу (а. с. 10 - 12).

28 листопада 2013 року ПП «Обухівміськвторресурси надано рахунок ТОВ «Вольво Україна» на передоплату № YU-1312971 від 11 листопада 2013 року, згідно якого до оплати пропонується 112051,49 грн. (а. с. 9).

13 грудня 2013 року ПАТ «СК «Українська страхова група» затверджено страховий акт № ДККА-31773, яким визначено розмір страхового відшкодування 106734,55 грн. (а. с. 14).

Згідно розрахунку суми страхового відшкодування на а. с. 15, вартість відновлювального ремонту визначена із врахуванням зносу деталей, що замінюються, та вартості ремонтних робіт та матеріалів, що використовуються для відновлювального ремонту.

13 грудня 2013 року платіжним дорученням № 22712 ПАТ «СК «Українська страхова група» перераховано на користь ТОВ «Вольво Україна» 106734,55 грн. (а. с. 16).

08 грудня 2014 року ПАТ «СК «Українська страхова група» направило на адресу ПАТ «АСК «Інго Україна» претензію щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу (а. с. 17).

21 липня 2015 року Господарським судом м. Києва видано наказ про примусове виконання рішення по справі № 910/5669/15-г, яким стягнуто з ПАТ «АСК «Інго-Україна» на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» суму страхового відшкодування 49490 грн. та судові витрати 988,92 грн. (а. с. 18).

12 листопада 2015 року ПАТ «СК «Українська страхова група» направило на адресу ОСОБА_2 лист-вимогу про виплату суми різниці між фактично понесеними витратами та відшкодованими в розмірі 57244,55 грн., яку він отримав 15 листопада 2015 року (а. с. 19).

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страхою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що страховиком ПАТ «СК «Українська страхова група» виплачено страхове відшкодування страхувальнику ПП «Обухівміськвторресурси» в розмірі 106734,55 грн., із яких 49490 грн. було відшкодовано позивачу страховою компанією відповідача, винного в настанні страхового випадку, які є лімітом відповідальності, визначеної ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та полісу обов'язкового страхування № АС/1658908, а отже суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинна бути стягнута із відповідача.

Визначений актом розмір страхового відшкодування відповідачем не спростований.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування суброгації до даних правовідносин, колегія суддів виходить із наступного.

Пунктом 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин вимоги ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», стягнув із відповідача на користь позивача збитки в межах фактичних витрат, право на стягнення яких страховик отримав, виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки із змісту рішення не вбачається, що судом встановлено наявність регресних правовідносин між сторонами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що у рішенні суду не знайшло відображення клопотання відповідача про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_1, оскільки зазначене клопотання розглянуто судом і з цього приводу постановлено ухвалу від 21 березня 2017 року (а. с. 82).

Із доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції неправильно визначено розмір стягнутої шкоди, та щодо необхідності призначення експертизи, колегія суддів не може погодитися, виходячи із наступного.

Правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-2969цс16 від 31 травня 2017 року роз'яснено, що згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страхою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця дорожньо-транспортної пригоди) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування.

Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі ст. 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а, -

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.