Справа №585/1219/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1044/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Левченко Т. А. , Бойка В. Б. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Зобовязано ОСОБА_3 знести самовільно збудований металевий паркан на земельній ділянці за адресою м. Ромни, вул. Горького,165 А, Сумської області.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 18 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Сумської області від 18 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

При цьому вказує, що судом не враховано, що у фактичному користуванні ОСОБА_4, згідно із землевпорядною документацією, знаходиться земельна ділянка на 19 кв.м більшої площі, ніж їй було передано у власність рішенням виконкому Роменської міськради від 18 березня 1998 року № 93.

Крім того, згідно з додатком № 6 до висновку, експерт виходив з довжини земельної ділянки по вул. Горького 17,53 м, чим відійшов від вихідних даних, що надавались судом для проведення експертизи, оскільки згідно з техпаспортом, вказана довжина має становити 17 м. Унаслідок такого відхилення, на протязі всієї межі між земельними ділянками ОСОБА_3 та по вул. Горького, 165А, що йде від цієї вулиці до кута повороту в напрямку буд. № 159 по вул. Горького, відбулось зміщення межі в напрямку земельної ділянки ОСОБА_3 на 0,53 м, наслідком чого є те, що площа земельної ділянки ОСОБА_4 зросте на 15,69 кв. м, а відповідно земельна ділянка ОСОБА_3 зменшиться на вказану величину.

Вказує, що суд не надав належної оцінки розбіжностям у даних про розміри земельних ділянок сторін, переданих у власність, із фактичними розмірами, не врахував, що встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду, а у разі якщо будуть виявленні такі розбіжності, остаточний розмір таких ділянок визначається місцевою радою.

Зазначає, що визначення меж земельної ділянки ОСОБА_4 в генеральному плані, що наявний в техпаспорті на житловий будинок по вул. Горького, 165А в м. Ромни, виготовленому 16 травня 2000 року Роменським МБТІ, не є встановленням таких меж в натурі землевпорядною організацією, як того вимагали діючі на час виготовлення вказаного генерального плану положення ЗК УРСР 1990 року та Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого Державним комітетом України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10. В порушення цих положень, суд ототожнив землевпорядну організацію з БТІ, яке станом на 2000 рік не відносилось до землевпорядних організацій.

Вважає, що на відміну від ОСОБА_4, вона вжила всіх можливих заходів щодо встановлення меж її земельної ділянки в натурі відповідно до розміру, визначеного рішенням Роменського міськвиконкому № 35 від 28 січня 1998 року, про що свідчать відповідні акти, тому висновки суду про порушення прав та інтересів ОСОБА_4 як землекористувача, без надання останньою доказів на підтвердження встановлення меж її земельної ділянки в натурі згідно з вимогами чинного законодавства, є помилковим.

Також, вказує, що суд неправильно застосував положення ст. 376 ЦК України, оскільки металевий паркан не належить до обєктів нерухомого майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_4, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області № 93 від 18 березня 1998 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 421 кв.м по вул.Горького-165 в м. Ромни Сумської області (том 1, а.с. 7).

Відповідно до ухвали Роменського міського суду Сумської області від 03 березня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, якою затверджено мирову угоду між сторонами, за ОСОБА_3 визнано право власності на домоволодіння по вул.Горького № 165 в м.Ромни в якості компенсації за частину домоволодіння № 165-А по вул.Горького в м.Ромни, на яку вона має право власності, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_5 (том 1, а.с. 12).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради № 35 від 28 січня 1998 року, надано в постійне користування із земель міської Ради земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель: гр.ОСОБА_4- вул.Горького, 165, площею 421 кв.м.; ОСОБА_5- вул.Горького, 165 площею 170 кв.м ( том 1, а.с. 52).

Рішенням Роменської міської ради Сумської області від 02 липня 2004 року ОСОБА_3 передано безкоштовно у власність земельну ділянку по вул.Горького,165 площею 595 кв.м (том 1, а.с. 54).

Згідно із свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 26 червня 2000 року, виконавчим комітетом Роменської міської ради посвідчено, що обєкт домоволодіння по вул.Горького,165-А належить ОСОБА_4 та складається з жилого будинку та господарських будівель ( том 1, а.с. 11).

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 05 лютого 2016 року № 836, проведеної Сумським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_6, з технічної точки зору має місце порушення землекористування ОСОБА_4, яке визначене межами згідно генерального плану присадибної ділянки № 165-а по вул. Горького від 16 травня 2000 року, з їх привязкою до незмінних меж по вул. Горького, 165-а та між домоволодіннями № 159 та № 165-а по вул. Горького, унаслідок будівництва ОСОБА_3 паркану, що розмежовує земельні ділянки по вул. Горького, 165 та по вул. Горького, 165-а у м. Ромни Сумської області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 426714 від 16 березня 2012 року ОСОБА_3 визнано недійсним, тому наявність паркану суперечить вимогам ЗК України, оскільки межі земельних ділянок залишились не визначені. Самовільно збудований металевий паркан на земельній ділянці по вул. Горького, 165-а створює перешкоди у здійсненні права користування позивачем будівлею.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. ст. 16, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач пред'явила негаторний позов. Цей спосіб захисту свого права є вимогою власника усунути порушення у здійсненні його прав, які не пов'язані з позбавленням володіння майном.

За ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 24 липня 2014 року, яке набрало законної сили і є чинним на даний час (том 1, а.с. 22-26), було встановлено, що ОСОБА_4 є матірю відповідача ОСОБА_3 і їй на праві приватної власності належить житловий будинок разом з господарськими спорудами по вул. Горького, 165-А в м. Ромни, а ОСОБА_3 є власником житлового будинку разом з господарськими спорудами по вул. Горького, 165 в м. Ромни. Земельна ділянка загальною площею 836 кв. м, на якій розташовані вказані житлові будинки сторін, складала одне ціле і перебувала у користуванні ОСОБА_5 колишнього власника житлового будинку по вул. Горького, 165 в м. Ромни, правонаступником якої є відповідач ОСОБА_3

У звязку з відмовою ОСОБА_5 від частини земельної ділянки по вул. Горького, 165 в м. Ромни, рішенням Роменського міськвиконкому від 28 січня 1998 року за № 35 була вилучена земельна ділянка площею 400 кв. м і її було зараховано до земель міської ради. Цим же рішенням Роменського міськвиконкому було надано в постійне користування із земель міської ради земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а саме: ОСОБА_4 - площею 421 кв.м, ОСОБА_5 - площею 170 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради від 18 березня 1998 року № 93 було передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку по вул. Горького, 165-А в м. Ромни площею 421 кв.м.

Рішенням Роменської міської ради від 02 липня 2004 року було передано безкоштовно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку по вул. Горького, 165 в м. Ромни, площею 595 кв.м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням 19 сесії Роменської міської ради Сумської області 6 скликання «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадян» від 24 січня 2012 року була затверджена технічна документація з уточненням площ при обмірі земельної ділянки по вул. Горького,165, площею 595 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передано її у власність ОСОБА_3 (а.с. 9).

16 березня 2012 року ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯК № 426714 на право власності на земельну ділянку площею 0,0595 га, по вул. Горького, 165 в м. Ромни Сумської області, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вищевказаним рішенням апеляційного суду було частково задоволено позов ОСОБА_4, а рішення міської ради від 24 січня 2012 року в частині затвердження технічної документації з уточненням площ при обмірі земельних ділянок та передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 595 кв.м, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд визнано незаконним, а виданий їй державний акт про право власності на земельну ділянку від 16 березня 2012 року - недійсним.

Цим рішенням встановлено, що в генеральному плані присадибної ділянки по вул. Горького, 165-А в м. Ромни, що належить на праві власності ОСОБА_4, станом на 16 травня 2000 року була визначена конфігурація та площа цієї земельної ділянки із зазначенням розмірів, тобто були визначені її межі.

Про встановлення у 1998 році меж належної позивачу на праві власності земельної ділянки йдеться і в акті, складеному 02 грудня 2011 року комісією по розгляду земельних спорів Роменського міськвиконкому (а.с. 55).

Отже, передача позивачу у 1998 році безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 421 кв.м була здійснена на підставі матеріалів (земельно-кадастрової документації, даних БТІ), які підтверджували її розміри, що й було основою для встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі.

В той же час, абрис земельної ділянки по вул. Горького, 165 в м. Ромни, що належить на праві власності ОСОБА_3, який був складений під час розроблення технічної документації із землеустрою, затвердженої оскаржуваним позивачем рішенням Роменської міської ради Сумської області від 24 січня 2012 року та перенесений на виданий на імя відповідача державний акт на право власності на цю земельну ділянку, не співпадає з межами суміжної земельної ділянки по вул. Горького, 165-А в м. Ромни, що відображена на генеральному плані цієї присадибної ділянки і належить на праві власності позивачу.

Зокрема, згідно з генеральним планом належної позивачу на праві власності земельної ділянки, довжина межі суміжної з відповідачем земельної ділянки становить: 6,20 м + 9,20 м + 14,7 м = 30,10 м.

Однак, згідно з оскаржуваним позивачем державним актом на право власності на земельну ділянку від 16 березня 2012 року серії ЯК № 426714, що належить на праві власності відповідачу, довжина межі становить: 6,19 м + 1,96 м + 4,41 м + 3,38 м + 12,29 м = 28,23 м, тобто на 1,87 м менше (30,10 м 28,23 м).

Також відповідно до генерального плану належної позивачу на праві власності земельної ділянки, конфігурація земельної ділянки відповідача проникає вглиб належної позивачу земельної ділянки на 0,70 м 1,0 м довжиною 9,20 м, а згідно з оскаржуваним позивачем державним актом на право власності на земельну ділянку, земельна ділянка відповідача проникає вглиб належної позивачу земельної ділянки на 2,60 м 2,47 м довжиною 9,75 м.

До того ж, згідно із складеним Роменською міською радою Сумської області викопіюванням земельної ділянки по вул. Горького, 165 в м. Ромни від 15 січня 1998 року, ширина земельної ділянки відповідача становить 13,80 м, а згідно з оскаржуваним позивачем державним актом на право власності на земельну ділянку, ширина земельної ділянки відповідача вже становить 14,78 м, тобто накладається на належну позивачу земельну ділянку на 0,98 м.

Таким чином, обставини встановлені цим судовим рішенням, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення при вирішенні справи, яка переглядається.

Разом з тим, висновком судової земельно-технічної експертизи від 05 лютого 2016 року № 836, який відповідачем у встановленому порядку не спростований, встановлено, що має місце порушення землекористування ОСОБА_4, яке визначене межами згідно генерального плану присадибної ділянки № 165-а по вул. Горького від 16 травня 2000 року, з їх привязкою до незмінних меж по вул. Горького, 165-а та між домоволодіннями № 159 та № 165-а по вул. Горького, унаслідок будівництва ОСОБА_3 паркану, що розмежовує земельні ділянки по вул. Горького, 165 та по вул. Горького, 165-а у м. Ромни Сумської області (том 1, а.с. 192 195).

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що право позивача, як суміжного землевласника, є порушеним і підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що експерт відійшов від вихідних даних, що надавались судом для проведення експертизи не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.

Суд надав належну оцінку розбіжностям у даних про розміри земельних ділянок сторін, переданих у власність із фактичними розмірами та не встановлював меж земельної ділянки, як вважає ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі.

Разом з тим, на підставі встановлених обставин, суд обґрунтовано вважав, що наявність паркану суперечить вимогам ЗК України та створює ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні права користування її будівлею.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -