Справа №473/3604/16-ц 24.10.2017 24.10.2017
Провадження №22-ц/784/2165/17
Справа №473/3604/16
Провадження №22-ц/784/2165/17 Головуючий першої інстанції: Висоцька Г.А.
Категорія 20 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.

за участі представників: позивача - Косогова О.М., Вуїв О.В., відповідача ОСОБА_4, її представника - ОСОБА_5, представника сервісного центру - Дмитрієва А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_4 -

ОСОБА_5

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2017 року за позовом Відкритого акціонерного товариства «Вознесенський спецагропромтранс» до ОСОБА_7, ОСОБА_4, Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід-Авто-Ленд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вознесенський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Миколаївської області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації транспортного засобу,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 р. Відкрите акціонерне товариство «Вознесенський спецагропромтранс» (далі - ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс») звернулося з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації транспортного засобу.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що згідно рішення Господарського суду Миколаївської області від 16 січня 2015 р. з ОСОБА_7 стягнуто на користь ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» 132 634 грн. 52 коп. та 2 600 грн. 68 коп. судового збору. На виконання вказаного рішення 04 лютого 2015 р. господарським судом виданий наказ 5016/4285/2011(12/244), який пред'явлений до виконання.

Постановою державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Миколаївської області від 02 березня 2016 р. на майно боржника накладено арешт, в тому числі на транспортний засіб типу - автобус, РУТА 20, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 р. випуску, білого кольору.

Однак, відповідач ОСОБА_7, який знав про заборону відчуження всього належного йому майно, розпорядився зазначеним автомобілем шляхом укладання договору купівлі-продажу з ОСОБА_4, що підтверджується довідкою-рахунком, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Захід-Авто-Ленд» (далі - ТОВ «Захід-Авто-Ленд») 17 листопада 2015 р.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсним вищевказаний договір купівлі-продажу та скасувати державну реєстрацію автобусу РУТА 20, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 р. випуску за ОСОБА_4, а також стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

Ухвалами суду від 16 лютого 2017 р. та від 13 березня 2017 р. за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі у якості співвідповідачів - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області та ТОВ «Захід-Авто-Ленд».

В судовому засіданні представники позивача просили задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився.

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки арешт на майно ОСОБА_7 накладався в межах суми боргу у розмірі 132 634 грн. 52 коп., тоді як в порядку виконання, інший транспортний засіб -SETRA д.н. НОМЕР_2, який коштує більше ніж сума боргу, було передано стягувачу, до того ж постанова про арешт не була надіслана для відома і виконання державним виконавцем до органів сервісного центру і на час купівлі ОСОБА_4 автобусу ніяких обтяжень не було.

Представники Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області заперечували проти задоволення позову, посилаючись на ту обставину, що на момент придбання ОСОБА_4 транспортного засобу, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформація щодо арешту або обтяжень була відсутня.

Представник ТОВ «Захід-Авто-Ленд» в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про невизнання позову, оскільки угода, укладена між ТОВ «Захід-Авто-Ленд» і відповідачем ОСОБА_7 укладена у відповідності із вимогами чинного законодавства.

Представник третьої особи не заперечував проти задоволення позову, оскільки відповідач ОСОБА_7 знав як про борги перед позивачем, так і про накладення арешту на його майно і не мав права розпоряджатися ним до остаточного розрахунку зі стягувачем.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2017 р. позов ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» задоволений частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу типу - автобус-D, РУТА 20, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, білого кольору, який укладено 17 листопада 2015 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_4

В задоволенні вимог ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» щодо скасування державної реєстрації транспортного засобу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» з кожного по 1033 грн. 50 коп. судового збору.

Скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 р.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права й просить його скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_4, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16 січня 2015 р. з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 стягнуто на користь ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» 130 033 грн. 84 коп. основного боргу та 2 600 грн. 68 коп. судового збору.

На виконання даного судового рішення судом видано 04 лютого 2015 р. наказ № 5016/4285/2011( 12/244).

З виконання цього судового наказу постановою державного виконавця Відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції від 04 лютого 2015 р. відкрито виконавче провадження № 46706592 щодо боржника ОСОБА_7 про стягнення з нього 132 634 грн. 52 коп. на користь ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс». Постановою державного виконавця в той же день накладено арешт на все майно боржника у межах суми боргу.

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 05 січня 2010 р. ОСОБА_7 належав автобус-D, РУТА-20, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, білого кольору (а.с.10).

17 листопада 2015 р. ТОВ «Захід-Авто-Ленд» видано довідку-рахунок ААЕ № 579348, згідно якої автобус-D, Рута- 20, шасі № НОМЕР_4 продано ОСОБА_4 за 30 108 грн.

На підставі заяви ОСОБА_4 № 77315159 від 26 листопада 2015 р., яка подана до сервісного Центру 4841 про проведення операції «Перереєстрація транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунок», автобус зареєстровано на останню та видано свідоцтво про реєстрацію (а.с. 82-83, 11).

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 р. № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Відповідно до п. 8 Порядку № 1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

У п. 33 Порядку зазначено, що перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться.

За такого довідка-рахунок - це документ, який підтверджує укладання договору купівлі-продажу автотранспортного засобу, згідно з яким власник автомобіля зобов'язується передати права на володіння транспортним засобом покупцеві, а той, у свою чергу, повинен сплатити власнику заздалегідь узгоджену суму і вступити в права власності.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що довідка-рахунок від 17 листопада 2015 р., видана ОСОБА_4, підтверджує перехід права власності на транспортний засіб від продавця ОСОБА_7 до покупця ОСОБА_4 та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Доказів укладання щодо спірного автотранспортного засобу будь-яких інших договорів сторонами суду не надано і доводи щодо такого в апеляційній скарзі не наводились.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно із частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальним правовим наслідком недійсності правочину (ст. 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

У даній справі позивач домагається визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілю, стороною (сторонами) якого він не є.

Суд вірно дійшов висновку, що в розумінні ст. 215 ЦК України ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» може вважатися заінтересованою особою, яка має право оспорювати договір купівлі-продажу автомобілю (від 12 вересня 2014 р), виходячи з наступного.

Позивач не був стороною цього договору, однак за цим договором боржник ОСОБА_7, здійснив відчуження майна в порушення заборони, встановленої державним виконавцем у порядку виконання судового рішення на користь ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс», про наявність якого щодо стягнення з нього на користь позивача грошових сум, боржник був обізнаний. Тому позивач має власний інтерес вимагати визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілю з метою забезпечення можливості в подальшому реально і без перешкод виконати рішення господарського суду.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень. У Законі України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції закону, що була чинною на час накладання державним виконавцем арешту на майно ОСОБА_7.) поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 р. зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

В силу ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом.

Відповідно до ст. ст. 52, 57 Закону передбачено підстави та порядок вирішення питання про арешт майна боржника для забезпечення реального і ефективного виконання рішення (іншого виконавчого документа), охорони матеріально-правових інтересів стягувача від можливих недобросовісних дій з боку боржника.

Арешт майна боржника по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів боржника або пов'язаних з ним інших осіб з метою подальшого виконання рішення, тобто забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя. Зазначені обмеження встановлюються постановою державного виконавця, вони діють до здійснення фактичного, повного виконання виконавчого документа, після чого зазначений захід примусового виконання, як то передбачено ст. ст. 49-50 зазначеного Закону скасовується.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця від 02 березня 2015 р. накладено арешт на все майно боржника у межах суми боргу.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази, що відомості щодо накладення арешту на спірний автотранспортний засіб були внесені на підставі цієї постанови у Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

В той же час боржник ОСОБА_7 був обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження № 46706592, свій обов'язок повернути позивачу борг в сумі 132 634 грн. 54 коп., а також про заборону відчужувати будь-яке належне йому майно через накладення арешту в межах виконавчого провадження, про що свідчать матеріали вказаного виконавчого провадження, а саме - підпис ОСОБА_7 про отримання постанови про арешт майна, заява від 09 червня 2015 р. в.о. начальника ВДВС про місце знаходження належного йому транспортного засобу SETRA, ознайомлення із експертною оцінкою вартості зазначеного транспортного засобу ( а.с. 236-240).

Той факт, що встановлене державним виконавцем обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися рухомим майном, враховуючи, що про встановлену державним виконавцем заборону відчужувати майно відповідачу ОСОБА_7 було достеменно відомо.

З урахуванням викладеного суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_7 був обізнаний про наявність обов'язку щодо повернення стягнутих за рішенням суду коштів на користь позивача, про накладене на нього обмеження державним виконавцем щодо розпорядження майном і на момент продажу автобуса відповідачу ОСОБА_4 порушив права позивача як стягувача у виконавчому провадженні, оскільки майнові вимоги ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» як на час вчинення оспорюваного договору (17 листопада 2015 р.), так і на час розгляду справи не було задоволено, оскільки виконавче провадження не закінчено.

Оскільки ОСОБА_7 не мав повноважень щодо продажу автобусу, виходячи зі встановлених судом обставин, суд вірно задовольнив позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу майна недійсним.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» щодо скасування державної реєстрації транспортного засобу не оскаржується і предметом апеляційного перегляду не було.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Так, посилання в апеляційній скарзі на помилковість висновків суду про порушення прав позивача внаслідок укладання оспорюваної угоди не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на час вирішення спору в суді виконавче провадження № 46706592 не було закінчено, стягувач не отримав належні за рішенням господарського суду грошові кошти, а тому права останнього порушені внаслідок укладання оспорюваної угоди, оскільки за цією угодою реалізовано майно, на яке можливо було звернути стягнення.

Не можна погодитись з посиланням в апеляційній скарзі на положення Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки даний позов направлений на захист законних прав стягувача у виконавчому провадженні шляхом визнання недійсною угоди з відчуженя майна боржника, а тому внаслідок доведеності позовних вимог не можна вважати, що таким захистом порушені права ОСОБА_4 на володіння майном, оскільки його набуто з порушенням вимог закону.

Щодо наявності в матеріалах справи постанов державного виконавця про арешт майна боржника від 02 березня 2015 р. із зазначенням різних сум стягнень *132643 грн. 52 коп. та 145957 грн. 97 коп.) не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки не спростовує факту наявності у ОСОБА_7 обов'язку з виконання рішення господарського суду щодо стягнення коштів на користь позивача.

Оскільки з наданих до суду державним виконавцем документів виконавчого провадження вбачається ознайомлення боржника ОСОБА_7 з матеріалами цього провадження та отримання копії постанови про арешт майна і інше у встановленому порядку не доведено, колегія суддів не може погодитись з доводами про необізнаність боржника щодо арешту майна.

Посилання на те, що державний виконавець визначився на підставі ст. 52 Закону України щодо черговості звернення стягнень на майно ОСОБА_7, визначивши для цього лише транспортний засіб SETRA, вартості якого достатньо для задоволення вимог стягувача, не підтверджуються матеріалами виконавчого провадження, зокрема тим, що на день вирішення спору позивач не отримав належні за рішення суду кошти і виконавче провадження не закінчено.

Щодо помилкового посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 р. у справі № 6-605цс16, оскільки викладена в постанові правова ситуація відрізняється від даного спору, а також помилковість висновку суду про підтвердження заборони на відчуження автомобілю РУТА 20 наявністю внесеної до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацією, то такі висновки не вплинули на правильність вирішення судом спору і в силу положень ч. 2 ст. 308 ЦПК України не є підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська