Справа № 463/1808/15-ц
Провадження № 2/463/66/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Лакомської Ж. І.

з участю секретаря Кисиличин М.В.

позивача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника відповідача Міністерства оборони України Боберського І.М.

у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Міністерства соціальної політики України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи: начальник Львівського гарнізону, Львівська міська рада про надання житла, суд,
встановив:
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до відповідачів Міністерства оборони України, Міністерства соціальної політики України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, Виконавчого комітету Львівської міської ради про надання житла.

Позов мотивують тим,що позивач ОСОБА_3 є «дитиною війни», а позивач ОСОБА_2 протягом всього свого життя перебував на військовій службі та у 1999 році був звільнений з лав Збройних Сил України. Вказують, що з 1991 року вони перебувають на квартирному обліку, однак на даний час житлом вони та члени їх сім`ї не забезпечені. Їх численні звернення до державних установ залишились безрезультатними. Тому маючи право на забезпечення житлом,яке протягом багатьох років є порушеним, позивачі змушені захищати своє право на житло, яке передбачене Конституцією України в судовому порядку. Згідно уточнених позовних вимог просять спонукати співвідповідачів Міністерство оборони України, Міністерство соціальної політики України придбати для сім`ї позивачів, ( 5-ть осіб) квартиру в місті Львові, спонукати співвідповідачів КЕВ м.Львова та Виконавчий комітет Львівської міської ради оформити належні рішення, документи на право отримання та вселення сім`ї позивачів (5-ть осіб) у придбану квартиру в м.Львові.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 , який згідно рішення Виконавчого комітету Завійської сільської ради від 17.12.1998 р. є опікуном та відповідно до ст..39 ЦПК України законним представником недієздатної ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просив позов задоволити.

Представник відповідача Міністерства оборони України Боберський І.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив,що згідно з Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року №737 військовослужбовці та особи звільнені з військової служби, забезпечуються житловими приміщеннями для постійного місця проживання згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на облік осіб, що потребують поліпшення житловх умов. Черга позивачів та членів їх сім`ї на отримання житла ще не надійшла. Вільного житлового приміщення для постійного проживання, житлова площа якого відповідала б складу сім`ї на даний момент у м.Львові немає. Також зазначив, що органом наділеним повноваженнями для видачі житлового приміщення військовослужбовцям для постійного проживання є Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова.

Представник відповідача Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, згідно поданих письмових заперечень просить проводити розгляд справи в його відсутності та в задоволенні позову відмовити. Подані заперечення мотивовані зокрема тим, що згідно з Положенням про Міністерство соціальної політики України від 17.06.2015 р. №423, згідно покладених завдань дане міністерство зокрема організовує та координує роботу із забезпечення житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа; інвалідів по зору та слуху; громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в органах місцевого самоврядування; військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, для відселення їх із закритих та віддалених від населених пунктів військових гарнізонів. Вказує, що у 2017 році мінсоцполітики визначено головним розпорядником коштів бюджетної програми КПКВК 2511120 «Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей загиблих осіб, визначених абзацами 5-8 пункту 1 статті 10, а також для осіб з інвалідністю І-ІІ групи, визначених пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб які втратили функціональні можливості нижніх кінцівок, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, та потребують поліпшення умов», за якою передбачено видатки у розмірі 329 812,8 тис. гривень. Фінансування інших програм для Мінсоцполітики у Державному бюджеті України на 2017 рік не передбачено.
Представник відповідачаВиконавчого комітету Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, згідно поданих письмових заперечень просить в задоволенні позову відмовити та вказує,що державним органом, який в процесі реалізації державної політики в сфері соціального захисту військовослужбовців та реалізації їх права на житло наділений повноваженнями для видачі житлового приміщення для постійного проживання є КЕВ (КЕЧ) району, як підпорядкований підрозділ Територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Третя особа начальник Львівського гарнізону в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви його представник, останній просить проводити судовий розгляд справи в його відсутності, та прийняти рішення на розсуд суду.

Представник відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, представник третьої особи Львівської міської ради, в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про день та час судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи в їх відсутності, проти чого учасники судового розгляду не заперечили.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 , представника відповідача Міністерства оборони України, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що позов пілягає до задоволення частково з наступних підстав:
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно з п.7 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист» ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: першочергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Як зазначено в абзаці 7 ч. 1 ст. 12 цього Закону, порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найм) ними жилих приміщень визначається Кабінетом Міністрів України.
В судовому засіданні встановлено, що згідно виписки з наказу Командира військової частини 36983 № 42 від 27.04.1999р. (т.1,а.с.10) позивача - підполковника ОСОБА_4 , заступника командира частини з виховної роботи звільнено наказом Заступника Міністра оборони України - командувача ВПС № 094 від 29.03.1999р. у запас за пунктом 65, підпункт «Б» /за віком/. З 10.06.1999р. позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення і направлено на військовий облік в Залізничний РВК м. Львова.
З наявних в матеріалах справи узагальненого списку військовослужбовців та осіб звільнених з лав ЗСУ, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку у Львівському гарнізоні станом на 01 січня 2016 року, позивач ОСОБА_5 перебуває на обліку Львівському гарнізоні, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов за №6(т.2,а.с.94-102).
З представленої суду довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації від 13 січня 2107 року (т.2,а.с.168) сім`я позивачів складається з п`яти осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5

Розділ VI Конституції України регламентує основні повноваження Кабінету Міністрів України та місцевих державних адміністрацій. Зокрема, ст. 113 Конституції передбачає, що КМУ є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Прем`єр-міністр України керує роботою Кабінету Міністрів України, спрямовує її на виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України - ч. 5 ст. 114 Конституції України.
Організація, повноваження і порядок діяльності КМУ визначено також в Законі України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014р. Зокрема, як передбачено ч. 2 ст. 1 цього Закону, Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів АР Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому - ч. 2 ст. 21 Закону.
Головним органом у сфері праці та соціальної політики, зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального діалогу, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, зокрема забезпечення їх психологічної реабілітації, санаторно-курортного лікування, технічними та іншими засобами реабілітації, житлом, надання освітніх послуг, організації поховання, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, та учасників антитерористичної операції, у сфері промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб є Міністерство соціальної політики України, як про це зазначено в п. 1 «Положення про Міністерство соціальної політики України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №423.
Одним із основних завдань Мінсоцполітики України, про які йдеться в пп.55 п.4 цього Положення, є організація та координація роботи із забезпечення житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа; інвалідів по зору та слуху; громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в органах місцевого самоврядування; військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, для відселення їх із закритих та віддалених від населених пунктів військових гарнізонів.
Крім того суд враховує те,що Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, як це зазначено в п.1 положення про Міністерство оборони України постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 730).
Одним з основних завдань Міністерства оборони України про які йдеться в пп.83 п.4 вказаного положення є організація відповідно до законодавства забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей жилими приміщеннями.
Згідно з п.п. а п.2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги інвалідам, ветеранам війни та праці, сім`ям загиблих (померлих або визнаних такими, що пропали безвісти) військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу) або відставку, інвалідам з дитинства, багатодітним сім`ям у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва;
Також слід звернути увагу на те,що згідно пп. 8 п. «б» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про Місцеве самоврядування в Україні», та приписами п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК України, якими виконавчий комітет відповідної Ради народних депутатів наділений повноваженнями щодо видачі ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. Відповідно до ст. 58 ЖК України, яка продубльована в наведених вище підзаконних нормативних актах, ордер є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.
Відтак суд приходить до висновку про те, що відповідачі Міністерство оборони України, Міністерство соціальної політики України та Виконавчий комітет Львівської міської ради в межах наданих їм повноважень не наділені повноваженнями по безпосередньому забезпеченню житлом пільгових категорії громадян, як і не наділені повноваженнями на вселення громадян у відповідні житлові приміщення, відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені цих відповідачів є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Разом з тим Кабінетом Міністрів України 03.08.2006р. прийнято постанову №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями». В п. 1 цього Порядку зазначено, що він визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишились перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.
Крім того, у зв`язку з прийняттям цієї постанови, Наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011р., затверджено «Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», яка, згідно п.1.1, серед іншого визначає організацію забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців ЗС України, а також осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Правила і порядок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями для постійного проживання врегульовано Розділом IV цієї Інструкції.
Так, в п. 4.1 передбачено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у ЗС України, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, або списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.
Порядок видачі житлових приміщень наведений у п.4.4.вказаної вище інструкції ,в абзаці 1 якого вказано, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання за рішенням КЕВ (КЕЧ), району, погодженим з гарнізонною житловою комісією. Як зазначено в п. 4.5 Інструкції, КЕВ (КЕЧ) району подає затверджений начальником гарнізону витяг зі Списку розподілу жилої площі для постійного проживання у гарнізоні, погоджений протоколом засідання Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, разом з документами, що знаходяться в облікових справах, до виконавчого органу сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районної державної адміністрації для видачі ордера, а в закритому військовому містечку КЕВ (КЕЧ) району видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Аналогічна позиція законодавця викладена також в п. 34 Постанови КМУ від 03.08.2006р.№1081, в якому вказано, що на підставі рішення про надання житла виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради, а в закритому військовому містечку - квартирно-експлуатаційний орган видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, безпосередньо військовослужбовцю, на ім`я якого він виписаний, або за його дорученням іншій особі.
Аналіз цих підзаконних нормативно-правових актів, які прийняті відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дозволяє зробити висновок, що видача житлових приміщень для постійного проживання, в тому числі для військовослужбовців, звільнених з військової служби за станом здоров`я, віком або скороченням штатів здійснюється виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів на підставі рішення КЕВ (КЕЧ) району, погодженого з гарнізонною житловою комісією у спосіб видачі таким особам виконавчим комітетом відповідної Ради народних депутатів ордеру на вселення.
Відтак з врахуванням наведених норм суд приходить до висновку про те,що саме відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова є державним органом, який в процесі реалізації державної політики в сфері соціального захисту військовослужбовців та реалізації їх права на житло наділений повноваженнями для видачі житлового приміщення для постійного проживання, який в порушення прав позивачів на житло не вчинив всіх необхідних дій згідно «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року та «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої Наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року для забезпечення сім`ї позивачів відповідним житловим приміщенням. Тому відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова слід зобов`язати вчинити всі необхідні дії згідно «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року та «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої Наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року для придбання житлового приміщення в м.Львові сім`ї ОСОБА_2 , яка складається з п`яти осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Крім того, з відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Щодо позовної вимоги про спонукання відповідачів КЕВ м.Львова та Виконавчий комітет Львівської міської ради оформити належні рішення, документи на право отримання та вселення сім`ї позивачів (5-ть осіб) у придбану квартиру в м.Львові, суд враховує те,що вселення відбувається лише у надане житлове приміщення, а оскільки рішення про надання позивачам та членам їх сім`ї житлового приміщення не приймалось і таке житлове приміщенні їм не надавалось, а відтак позовна вимога про оформлення відповідних документів на отримання і вселення в житлове приміщення є передчасною, тому суд в задоволенні даної вимоги відмовляє.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,60,88,169,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3,11,15,16 ЦК України, суд, -
вирішив:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Міністерства соціальної політики України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи: начальник Львівського гарнізону, Львівська міська рада про надання житла задоволити частково.

Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова вчинити всі необхідні дії згідно «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року та «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої Наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року для придбання житлового приміщення в м.Львові сім`ї ОСОБА_2 , яка складається з п`яти осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова на користь держави 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Лакомська Ж. І.