АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/2242/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1115/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар Кошельник В.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_3 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного навчального закладу «Подільський центр професійно-технічної освіти» про визнання дій неправомірними, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_3, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначала, що з 01 вересня 2015 року перебувала у трудових відносинах з ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти». 01 лютого 2016 року директором навчального закладу був виданий наказ №14 «Про скорочення штату працівників». 08 лютого 2016 року її було попереджено про звільнення та ознайомлено з наказом №15 від 03 лютого 2016 року «Про попередження працівників, щодо можливого скорочення». Відповідно до наказу №22-к від 31 березня 2016 року звільнена з роботи у звязку із скороченням штату працівників. Звільнення вважає незаконним, оскільки після попередження пройшло менше двох місяців, відповідач не запропонував їй іншу роботу. В порушення вимог чинного трудового законодавства при звільненні не була видана трудова книжка, копія наказу про звільнення і не проведено розрахунок. Тому, позивач просила визнати дії відповідача неправомірними та скасувати наказ директора ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» №14 від 01 лютого 2016 року «Про скорочення штату працівників» в частині скорочення однієї одиниці посади швейцара, наказ №22-к від 31 березня 2016 року «Про звільнення з роботи у звязку із скороченням штату працівників» в частині її звільнення. Поновити її на посаді швейцара ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» з 05 квітня 2016 року та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 квітня 2016 року по 10 квітня 2017 року у сумі 16346,32 грн.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2017 року в позові відмовлено.

ОСОБА_3, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Безпідставним є висновок суду про відповідність оскаржуваних наказів вимогам діючого законодавства. При виданні наказів №14 від 01 лютого 2016 року «Про скорочення штату працівників», і №22-к від 31 березня 2016 року «Про звільнення з роботи у звязку зі скороченням штату працівників» директор ДНЗ перевищив надані йому повноваження, оскільки таким правом був наділений лише Кабінет Міністрів України. Суд не взяв до уваги, що з наказом №15 від 03 лютого 2016 року «Про попередження працівників щодо можливого скорочення» ознайомлена 08 лютого 2016 року. Діючим законодавством не передбачено попередження про можливе скорочення, так як КЗпП України передбачає лише попередження про наступне вивільнення працівників.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу. Представник відповідача визнала її не обґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти». З 01 вересня 2015 року відповідно до контракту працювала на посаді швейцара.

У 2016 році у навчальному закладі мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників у звязку з тим, що ст. 27 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що видатки на підготовку робітничих кадрів у професійно-технічних закладах та інших навчальних закладах, розташованих у містах обласного значення, плануються з 2016 року у відповідних бюджетах міст обласного значення. Згідно з цією нормою Кабінет Міністрів України повинен був забезпечити скорочення чисельності працівників професійно-технічних навчальних закладів до 10%. Станом на лютий 2016 року питання фінансування навчального закладу з міського бюджету вирішено не було.

Відповідно до наказу №14 від 01 лютого 2016 року по ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» «Про скорочення штату працівників» внесено зміни в штатний розпис навчального закладу з 01 квітня 2016 року зі скороченням ряду штатних одиниць, в тому числі дві штатні одиниці швейцара.

02 лютого 2016 року на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації навчального закладу було надано згоду на скорочення запропонованих адміністрацією для скорочення посад, в тому числі і двох штатних одиниць швейцара (протокол №15).

03 лютого 2016 року директором навчального закладу був прийнятий наказ № 15 «Про попередження працівників щодо можливого скорочення», з яким серед інших працівників була також ознайомлена позивач, що підтверджується її підписом із зазначенням «ознайомлена, не згідна» в додатку № 1 до наказу.

Відповідно до листа ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» №337 від 11 травня 2016 року ОСОБА_3 була членом профспілкової організації навчального закладу з 26 травня 2010 року по 09 лютого 2016 року.

17 березня 2016 року на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації навчального закладу, на якому була присутня і позивач, була надана згода на скорочення працівників, що були членами профспілки.

Наказом № 22-к від 31 березня 2016 року ОСОБА_3 звільнена з 04 квітня 2016 року з роботи з посади швейцара за скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України із виплатою вихідної допомоги у сумі 1341,73 грн і компенсації за невикористану відпустку за 15 днів.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При відмові в позові суд обґрунтовано виходив з того, що звільнення позивача з роботи у звязку із скороченням штату працівників проведено з дотриманням порядку та строків, визначених законодавством, що регулює вивільнення працівників і підстав для скасування наказів, поновлення ОСОБА_3 на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

На підставі ч. 1 і ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Законодавцем у ст. 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк або строкового трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, у тому числі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст .40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

На підставі ст. 43-1 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається зокрема у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, установі, організації.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи справді у відповідача відбувалися зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержав роботодавець норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що роботодавець не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому самому підприємстві, чи не мав вивільнюваний працівник переважного права на залишення на роботі та чи попереджували його за два місяці про наступне вивільнення.

Та обставина, що у відповідача відбувалися зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників підтверджується зверненням директора навчального закладу до профспілкової організації за отриманням згоди на внесення змін до штатного розпису №66.1 від 27 січня 2016 року, протоколом №15 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» від 02 лютого 2016 року, наказом №14 «Про скорочення штату працівників» від 01 лютого 2016 року, наказом №15 «Про попередження працівників щодо можливого скорочення» від 03 лютого 2016 року, поданням навчальним закладом до Кам'янець-Подільського міського центру зайнятості 03 лютого 2016 року звіту про заплановане масове вивільнення працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці.

Згідно з листами навчального закладу №334 від 11 травня 2016 року і №01-22/209 від 16 березня 2017 року з часу попередження і на час звільнення ОСОБА_3 вакантних посад не було.

Як вбачається зі штатного розпису навчального закладу, після проведення вивільнення працівників в порядку ч. 1 ст. 40 КЗпП України, дві посади швейцара, які існували у ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» станом на 01 лютого 2016 року, були скорочені. Наявність інших вакантних посад не встановлено.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі, дійшов правильного висновку про додержання відповідачем норм законодавства при звільненні позивача.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що директор навчального закладу не мав права видавати накази про скорочення працівників та їх звільнення з роботи.

Право визначати штат і чисельність працівників, доцільність його розширення чи скорочення відноситься до компетенції роботодавця.

Відповідно до пункту 6.2 розділу 6 Статуту ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України» №47 від 22 січня 2016 року, керівництво діяльністю Центру здійснює директор. На підставі підпунктів «г» та «е» пункту 6.3 вказаного розділу Статуту директор приймає на посади та звільняє з посад працівників Центру, затверджує в межах наявного фонду заробітної плати штатний розпис та чисельність працівників Центру.

Посилання апелянта на те, що відповідачем не дотримано двомісячний строк попередження про наступне вивільнення, не знайшло свого підтвердження, оскільки під час розгляду справи встановлено, що всі присутні на роботі 03 лютого 2016 року працівники були ознайомлені у цей день з наказом №15 від 03 лютого 2016 року «Про попередження працівників щодо можливого скорочення» і не зазначали дату ознайомлення. Відсутні 03 лютого 2016 року на роботі працівники знайомилися із наказом 08 лютого 2016 року, про що є відмітка із зазначенням дати ознайомлення у додатку №1 до наказу.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції не заперечував того, що ОСОБА_3 03 лютого 2016 року була присутня на роботі.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновки не спростовують.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий/підпис/ ОСОБА_4

Суддя/підпис/ ОСОБА_5

Суддя /підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції ОСОБА_7 Провадження: № 22-ц/792/1115/17

Доповідач Талалай О.І. Категорія № 53, 54