У х в а л а

31 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, про визнання правочинів недійсними, скасування реєстраційних записів, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Солом'янський районний суд м. Києва рішенням від 6 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив: визнав недійсними кредитний та іпотечний договори, укладені 5 липня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Кредитпромбанк»; скасував запис про державну реєстрацію зазначеного договору іпотеки; скасував запис про реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна; зобов'язав уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» здійснити зарахування платежів, внесених ОСОБА_4 в рахунок повернення суми, отриманої ним за кредитним договором від 5 липня 2007 року.

Апеляційний суд м. Києва 23 лютого 2017 року скасував зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 серпня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року залишила без змін.

26 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 11, 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року і 25 травня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовані вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 23 серпня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на те, що ОСОБА_4 при укладенні кредитного договору була надана повна, необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартість усіх супутніх послуг, а також інформація щодо інших фінансових зобов'язань, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем (про що свідчить його підпис); умови цього договору не суперечать положенням Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, а тому відсутні правові підстави, передбачені статтями 15 і 23 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання цього договору недійсним.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку (з чим також погодився й суд касаційної інстанції) про відсутність правових підстав, передбачених статтею 548 ЦК України, для визнання недійсним договору іпотеки земельної ділянки

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 22 жовтня 2014 року суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про те, що банк не надав позичальнику в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту, при цьому умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, а тому наявні правові підстави для визнання такого договору недійсним та відповідно, як наслідок, визнання недійсними договорів поруки та іпотеки, оскільки ці договори є похідними від головного;

- в ухвалі від 25 травня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів про визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки банк не довів належними та допустимими доказами надання позичальнику повної інформації про кредитні умови; при цьому розрахунок платежів споживача проведено поверхово; споживачу не надано графіка платежів; процентна ставка, вказана в договорі, не відповідає реально сплачуваній; орієнтована сукупна вартість кредиту становить значно більшу суму, яку в договорі не зазначено.

Отже, висновки суду касаційної інстанції, викладені в наведених судових рішеннях та в ухвалі суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, що позбавляє Верховний Суд України можливості установити неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, про визнання правочинів недійсними, скасування реєстраційних записів, зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко