Справа № 372/3579/16-ц Головуючий у І інстанції Проць Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1742/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 34 08.06.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105, ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109, ОСОБА_110, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_116, ОСОБА_117, ОСОБА_118, ОСОБА_119, ОСОБА_120, ОСОБА_121, ОСОБА_122, ОСОБА_123, ОСОБА_124, ОСОБА_125, ОСОБА_126, ОСОБА_127, ОСОБА_128, ОСОБА_129, ОСОБА_130, ОСОБА_131, ОСОБА_132, ОСОБА_133, ОСОБА_134, ОСОБА_135, ОСОБА_136, ОСОБА_137, ОСОБА_138, ОСОБА_139, ОСОБА_140, ОСОБА_141, ОСОБА_142, ОСОБА_143, ОСОБА_144, ОСОБА_145, ОСОБА_146 до публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу «Трипільської Теплової електричної станції» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивачі звернулися до суду із вказаним вище позовом, який мотивували тим, що вони мешкають у с. Трипілля Обухівського району Київської області. Поряд розташована і функціонує Трипільська ТЕС (подрозділ відповідача ПАТ «Центренерго»), яка внаслідок виробничої діяльності негативно впливає на якість життя позивачів через викиди і надмірне забруднення шкідливими речовинами навколишнього природного середовища. Зазначали, що в результаті діяльності Трипільської ТЕС їм завдано моральної шкоди, яку просили стягнути із відповідача ПАТ «Центренерго» на їх користь.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2017 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачам на підставі ст.121 ЦПК України у звязку із неусуненням її недоліків.

Позивачі подали до суду апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу судді від 30 січня 2017 року (як і ухвалу від 28 грудня 2016 року) скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року позивачам було відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру, позовну заяву через ненадання доказів сплати судового збору залишено без руху, позивачам надано строк на усунення визначеного судом недоліку позову. У звязку з невиконанням зазначеної вимоги ухвалою від 30 січня 2017 року позовну заяву було визнано неподаною та повернуто позивачам. З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, вважаючи їх передчасними та такими, що зроблені в результаті порушення судом норм процесуального права.

В позовній заяві позивачі просили суд на підставі ст.8 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням їх тяжкого матеріального стану звільнити їх від сплати судового збору, а якщо суд не вбачатиме для цього підстав, зменшити розмір судового збору чи відстрочити його сплату. Таке клопотання позивачі обґрунтували тим, що сукупний дохід сімї кожного з них є невеликим та не дозволяє з врахуванням необхідних мінімальних витрат здійснити сплату судового збору. До позовної заяви позивачі додали ряд документів на підтвердження такого свого клопотання. Разом з позовом позивачами було подано до суду й відповідне окреме клопотання з цього приводу.

Повертаючи позов, суд виходив із відсутності підстав для звільнення позивачів від сплати судового збору. При цьому, всупереч положенням процесуального закону щодо вмотивованості судових рішень, суд належним чином не перевірив та не дав оцінки доводам позивачів і наданим ним доказам щодо їх тяжкого матеріального стану, і як наслідок наявності підстав для звільнення від сплати судового збору. Зокрема, суддя лише послався в ухвалі на норми права, які регулюють сплату судового збору, та зазначив, що позивачами не було належним чином представлено доказів на підтвердження свої посилань. При цьому аналізу конкретних клопотань, як і дослідження й оцінки доданих до таких клопотань документів, оскаржувана ухвала не містить.

Наведене порушує приписи ст.ст. 209, 210 ЦПК України, згідно яких ухвала суду, що постановляється як окремий документ, повинна відповідати загальним вимогам, які висуваються до судових рішень, тобто бути законною і обґрунтованою, забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та забезпечення принципу верховенства права (п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»).

Такі ж вимоги щодо обґрунтування судових рішень і необхідності надання відповіді на доводи сторін містить і практика Європейського суду з прав людини, яка вказує, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року; «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно пункту 3 цієї постанови якщо позивачем (заявником) заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати відповідно до ст.82 ЦПК, то наслідки, передбачені ст.121 ЦПК, застосовуються лише за умови вмотивованої відмови в задоволенні такого клопотання, що постановляється за результатами дослідження усіх обставин та доводів, якими кожен з позивачів аргументував своє клопотання.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції і передачі питання на новий розгляд є порушення встановленого порядку вирішення питання. Повертаючи позовну заяву на підставі ст.121 ЦПК України, суддя належним чином не дослідив доводів позивачів з приводу наявності у кожного з них підстав для звільнення від сплати судового збору. Не було дано належної оцінки за результатами врахування індивідуальної ситуації кожного з позивачів й з приводу заявлених ними клопотань про зменшення чи відстрочення сплати судового збору. За таких умов суд порушив встановлений законом порядок вирішення даного питання.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування, а питання слід передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В той же час підстави для направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, як просить апелянт у скарзі, відсутні, оскільки провадження у справі не було відкрите. Також колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року, про що просить представник апелянтів, оскільки дана ухвала не підлягає оскарженню окремо від судового рішення. Крім того, у звязку із скасуванням ухвали про повернення позову питання про відкриття провадження передається на новий розгляд до суду першої інстанції, при якому ухвала від 28 грудня 2016 року правового значення не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_147