АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2442/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/474/17 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ткач О. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, яку подає його представник ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна", ОСОБА_4 про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ "Страхова компанія "Україна", ОСОБА_4 шкоди, спричиненої ДТП.

Позивач вказав, що 12.09.2012 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем Форд-Фокус реєстраційний номер НОМЕР_1 в м.Києві, допустив наїзд на нього в момент, коли він перетинав дорогу в межах пішохідного переходу, в результаті чого він отримав тяжкі тілесні пошкодження, небезпечні для життя в момент спричинення. У результаті тілесних пошкоджень йому 09.01.2013 року встановлено першу Б групу інвалідності до 01.02.2016 року, а також зазначено, що він потребує постійного стороннього догляду, після тривалого лікування та реабілітації з 28.01.2016 року йому встановлено другу групу інвалідності.

Внаслідок отриманих травм позивач перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у лікарнях Києва та Тернополя, на що ним було потрачено відповідно 82 833, 24 грн. та 24131,6 грн.

Крім того він перебував на санаторно-курортному лікуванні: у ПАТ "Клінічний санаторій "Полтава-Крим" у м.Саки АРК - з 13.08.2013 р. до 26.08.2013 р. вартістю 3773,68 грн., у санаторії "Миргород" з 05.10. до 19.10.2015 р. вартістю 11 761,68 грн.

В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги і просив стягнути вартість санаторно-курортного лікування в санаторії "Миргород" на загальну суму 12 228,17 грн.: в період з 16.03.2016 р. по 31.03.2016 р. та в період з 03.10.2016 по 15.10.2016 р., а також витрати на авіаквитки для проведення обстеження в Туречинні у 2013 р. на суму 4459,5 грн., вартість обстеження на суму 16 738,73 грн.

Позивач також просив врахувати кошти, отримані ним від відповідача в сумі 8500 грн.

Позивач також просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 1000000 грн. моральної шкоди посилаючись на те, що в результаті ДТП він став інвалідом, в зв'язку з цим зазнав фізичних, моральних страждань, у нього докорінно змінилось життя та здоров'я, які не можливо відновити.

Враховуючи наведене позивач просив стягнути з відповідача 131,807,59 грн. матеріальної шкоди та 1000000 моральної шкоди, а із Страхової компанії - 51 000 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна", ОСОБА_4 про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Вирішено стягнути в користь ОСОБА_1 з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» 51000 грн. матеріальної шкоди, з ОСОБА_4 40237 грн. 29 коп. матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 квітня 2017 року вирішено стягнути в користь держави з ПАТ "Страхова компанія "Україна" 551,20 грн. судового збору, з ОСОБА_4 - 1102,40 грн. судового збору.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася в суд з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, в якій вказує, що висновки суду у частині зменшення матеріальної та моральної шкоди не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З урахуванням наведеного, просить змінити рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20.03.2017 р. в частині зменшення матеріальної та моральної шкоди та задовольнити заявлені позивачем вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди з ОСОБА_4 в повному обсязі.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі вказує, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував те, що ДТП відбулась з вини позивача, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20.03.2017 р. у частині вимог до ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення, яким в позові щодо останнього відмовити повністю за наявності умислу позивача.

Представник відповідача ОСОБА_4 не з'явився. Враховуючи те, що в справі є дані про його належне оповіщення, заяв про відкладення розгляду справи з будь-яких причин не надходило, а тому колегія вважає за можливе слухати справу у його відсутності.

У судовому засіданні представники позивача апеляцію підтримали.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не в повній мірі відповідає вищезазначеним вимогам, а тому в частині стягнення матеріальної шкоди воно підлягає частковому скасуванню, а в частині стягнення моральної шкоди - зміні з ухваленням нового рішення відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що згідно витягу з кримінального провадження № 0000602 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вбачається, що 12 вересня 2012 року близько 22 год. 15 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Форд Фокус» з реєстраційним номером НОМЕР_1, рухаючись по бульвару Кольцова зі сторони вул. Л.Курбаса в напрямку вул. Зодчих в м. Києві, допустив наїзд на ОСОБА_1, який перетинав проїжджу частину на роликах. У результаті ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

На даний час кримінальне провадження не завершено.

Як вбачається з Висновку судово-медичної експертизи № 1932/Е від 11.12.2012р., внаслідок ДТП ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ в обох лобних частках, травматичного субархноїдального крововиливу, гематоми м'яких тканин в правій лобно скроневій ділянці, забійно-скальпованої рани правої тім'яно-потиличної ділянки (дном якої є кістка) з розвитком набряку головного мозку, який клінічно проявився порушенням рівня свідомості до коматозного стану, неефективністю самостійного дихання, що потребувало переведення хворого на штучну вентиляцію легень, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та закритого косого перелому правої великогомілкової кістки в середній третині, який належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та підтверджується.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серії ТЕР № 0057683 ОСОБА_1 з 09.01.2013р. встановлено першу Б групу інвалідності за загальним захворюванням до 01.02.2014р.

За результатами огляду МСЕК 16.01.2014р. згідно з довідкою до акта огляду МСЕК та випискою Серії АВ № 0183010 ОСОБА_1 продовжено першу Б групу інвалідності за загальним захворюванням до 01.02.2016р.

У пункті «Висновок про умови та характер праці» даних довідок вказано, що ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду.

28.01.2016 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серії АВ № 061571.

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 17 у період з 12 вересня до 4 грудня 2012 року та в період з 17 лютого до 25 лютого 2014 року, а в Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні у період з 6 грудня до 28 грудня 2012 року та з 11 лютого до 7 березня 2013 року у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні.

Надалі позивач продовжив лікуватись амбулаторно: у період з 12 вересня до 4 грудня 2012 року,

Згідно платіжних документів за час лікування ОСОБА_1, останнім було витрачено:

-на медикаменти, медичні засоби/вироби та обстеження під час стаціонарного лікування 82 833, 24 грн. з яких: - 80 331,12 грн. - лікування та обстеження під час перебування на стаціонарі у Київській міській клінічній лікарні № 17 з 12.09.2012р. до 04.12.2012р. - (у т.ч.: 18 500 грн. - датчик внутрішньочерепного тиску (8300 грн.), набір імплантів (10 200 грн.); 3572 грн.. - обстеження (13.09.2012 - МСКТ головного мозку вартістю 494 грн., МСКТ шиї вартістю 494 грн., 25.09.2012р. - МСКТ органів грудної порожнини вартістю 680 грн., МСКТ головного мозку вартістю 494 грн., 06.10.2012р. -дослідження крові на карбамазепін та на вальпроєву кислоту вартістю по 90 грн., 17.10.2012р. - дослідження крові на карбамазепін вартістю 90 грн. та 27.11.2012р. - дослідження крові на вальпроєву кислоту вартістю 90 грн., 14.11.2012р. - МСКТ головного мозку вартістю 570 грн., МСКТ суглобу вартістю 570 грн.); 58 259, 12 грн. - медикаменти, медичні засоби/вироби);

- 1665 грн. - лікування та обстеження під час перебування на стаціонарі у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні з 06.12.2012р. до 28.12.2012р.;

- 409, 68 грн. - лікування та обстеження під час перебування на стаціонарі у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні з 11.02.2013р. до 07.03.2013р.;

- 427,44 грн. - лікування та обстеження під час перебування на стаціонарі у Київській міській клінічній лікарні № 17 з 17 лютого до 25 лютого 2014 року та надалі на придбання ліків протягом лютого - квітня 2014 року;

-під час амбулаторного лікування на медикаменти, медичні засоби/вироби та обстеження ОСОБА_1 було витрачено 24 131,6 грн., а саме 170,29 грн. - за грудень 2012 року на придбання ліків; 299,42 грн. - за січень 2013 року на придбання ліків; 2123,12 грн. - з травня до грудня 2013 року на придбання ліків; 20 734,25 грн. - обстеження за період з жовтня 2013 до лютого 2016 року; 804,52 грн. - за січень та лютий 2015 року на придбання ліків та проведення МСКТ головного мозку.

Вищезазначені витрати за загальну суму 106 964,84 грн. здійснені за призначенням лікаря, що підтверджується випискою № 1347 з історії хвороби ОСОБА_1 виданою Київською міською клінічною лікарнею, відповіддю на запит з додатком - переліком медикаментів, витратних матеріалів та досліджень придбаних під час лікування за власний рахунок, випискою виданою ТОКГШЛ .

На дослідження крові на вірус гепатиту В і С, а також придбання медикаментів на лікування гепатиту С, позивачем ОСОБА_1 придбано медикаменти на загальну суму 20713,23 грн., що підтверджується платіжними документами.

Згідно запрошення клініки «Колумна Медіка», що знаходиться в м. Ласк, Польща, ОСОБА_1 пройшов курс лікування та реабілітації в даній клініці в період з 20.05.2013 року по 02.06.2013 року вартістю 7724,12 злотих, що еквівалентно 49125,40 грн., що підтверджується фактурами, з перекладом, виданими клінікою «Колумна Медіка» на суму 6960 злотих, що еквівалентно 44265,6 грн. та на суму 764,12 злотих, що еквівалентно 4859,8 грн.

Оскільки ОСОБА_1 було встановлено першу Б групу інвалідності з потребою у сторонньому догляді, його змушена була супроводжувати у дану клініку мати ОСОБА_2 якій також було надано запрошення клініки «Колумна Медіка».

Для виїзду за кордон на реабілітацію за оформлення візи ОСОБА_1 було витрачено кошти: за візовий збір в сумі 70 євро, що еквівалентно 1936,9 грн. (по 35 євро на кожного), за послуги візового центру в сумі 410 грн. (по 205 грн. на кожного), за страхування ОСОБА_1 - 50 грн., за страхування ОСОБА_2

- 64 грн. pа проїзд в м. Ласк, Польща до клініки «Колумна Медіка» ними було витрачено по 240 злотих (по 120 злотих за кожного), що еквівалентно 1526,4грн.

Таким чином з поданих документів вбачається, що сума матеріальних витрат витрачених позивачем на його перебування, а також особи яка його супроводжувала в клініці «Колумна Медіка», а також супутні витрати (візи, страховка, проїзд) в 2013 році становить 53112,7 грн.

Після вказаної реабілітації за лікарськими рекомендаціями наведеними в Довідці № 72 про направлення на санаторно-курортне лікування, ОСОБА_1 отримано путівку в санаторій «Полтава-Крим», що розташований в АРК, м. Саки та пройдено курс реабілітації з 13.08.2013р. до 26.08.2013р. згідно договору про надання санаторно-курортних послуг №195 від 23.08.2013 року, графіку відображеного санаторно-курортними книжками.

Часткова вартість путівки була оплачена ОСОБА_2 за довіреністю в розмірі 1320 грн., що підтверджується фіскальним чеком та квитанцією до прибуткового касового ордера.

Для надання сторонньої допомоги ОСОБА_1 у санаторій «Полтава-Крим» його супроводжувала мати - ОСОБА_2 На придбання чотирьох квитків

-для нього та ОСОБА_2 у АРК позивачем було витрачено кошти в сумі 1333,68 грн. (по 333,42 грн. за кожен квиток).

У зв'язку з необхідністю завершити курс реабілітації та його потребою у сторонньому догляді, позивачем було оплачено два додаткових дні перебування у санаторії на суму 1120 грн., що підтверджується квитанцією та договором про надання санаторно-курортних послуг, підписаних ОСОБА_2 за довіреністю.

Cума матеріальних витрат витрачених позивачем на його реабілітацію в санаторії «Полтава-Крим», що розташований в АРК становить 3773,68 грн.

У жовтні 2013 року при направленні на обстеження у ОСОБА_1 було виявлено захворювання на гепатит С.

Відповідно до виписки з амбулаторної карти №107-14 ОСОБА_1 згідно діагнозу хронічний гепатит С, було рекомендовано санаторно-курортне лікування в м. Миргород та ін.

За вказаними рекомендаціями ОСОБА_1 було придбано путівку в санаторій «Миргород», де він перебував з 05.10. до 19.10.2015 року, що підтверджується санаторно-курортною книжкою.

В санаторій «Миргород» ОСОБА_1, супроводжувала бабуся ОСОБА_6

На придбання путівок у вказаний санаторій ОСОБА_1 було витрачено кошти в сумі 5575 грн. - за його лікування в санаторії та 6172 грн. за перебування особи, що надавала сторонню допомогу, що підтверджується фіскальними чеками від 05.10.2015р.

На придбання квитків з м. Тернопіль у м. Миргород та у зворотному напрямку позивачем було витрачено кошти в сумі 610,48 грн. (по 158,34 грн. за кожен квиток у Миргород та по 146,90 грн. за кожен квиток у Тернопіль).

Таким чином, сума матеріальних витрат витрачених позивачем на його перебування, а також особи яка його супроводжувала в санаторії «Миргород» в 2015 році становить 12 357,48 грн.

З метою перевірки стану здоров'я ОСОБА_1 15.09.2016р. йому було проведено МСКТ головного мозку вартістю 792 грн., ультразвукову діагностику внутрішніх органів вартістю 420 грн. та дослідження крові пов'язане з пробами на гепатит С на загальну суму 3298,56 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 15.09.2016 та талоном на отримання результатів досліджень №280873 від 15.09.2016 р.

В період з 16.03. до 31.03.2016р. ОСОБА_1 перебував в санаторії «Миргород», за що ним було оплачено 5904 грн. що підтверджується фіскальним чеком від 16.03.2016 р.

В період з 03.10. до 15.10.2016р. ОСОБА_1 перебував в санаторії «Миргород», за що ним було оплачено 5684 грн. що підтверджується фіскальним чеком від 03.10.2016 р., транспортні витрати на придбання квитків становили 640,17 грн. - (251,18 грн. за квиток з Тернополя у Київ, 162,06 грн. за квиток з Києва у Миргород та 89,76 грн. за квиток з Миргорода в Київ, 137,21 грн. - з Києва у Тернопіль).

Загальна сума витрат понесених ОСОБА_1 протягом 2016 року на поїздку та перебування в санаторії «Миргород» становить 12 228,17 грн.

Медичними документами від 02.12.2013 року та 05.12.2013 року перекладеними з турецької мови підтверджено проведення ОСОБА_1 УЗД внутрішніх органів та експертиза голови.

Згідно роздруківки авіа талонів вартість перельоту зі Львова в Стамбул та із Стамбулу в Анкару та у зворотному напрямку для ОСОБА_1 та особи яка його супроводжувала ОСОБА_2 в грудні 2013 року становить 4459,5 грн.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 4 роз'яснив судам, що з огляду на презумпцію вини завдавана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частиш другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також доказі того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушення кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом) цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

В п. 7 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд) України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умисел потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено правила дорожнього руху.

Як вбачається з матеріалів справи органом досудового розслідування в ході проведення кримінального провадження порушеного за ч. 2 ст. 286 КК України, не встановлено, що ушкодження здоров'я позивача ОСОБА_1 наступило внаслідок його умислу.

Враховуючи обставини справи та вищезазначені вимоги закону, суд першої інстанції підставно прийшов до переконання про відсутність в даному випадку умислу потерпілого, а тому не застосував положення ст.1193 ЦК України про зменшення відшкодування.

Крім того, згідно п.3 ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу.

Посилання відповідача ОСОБА_4 не спростовують висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Враховуючи обставини справи та вимоги закону суд підставно прийшов до переконання, що позивачем витрачено на лікування: стаціонарне - 83 833,24 грн. та амбулаторне - 24 131,6 грн., оскільки вищезазначені витрати за загальну суму 106 964,84 грн. здійснені за призначенням лікаря, що підтверджується випискою № 1347 з історії хвороби ОСОБА_1 виданою Київською міською клінічною лікарнею, переліком медикаментів, витратних матеріалів та досліджень придбаних під час лікування за власний рахунок, випискою виданою ТОКГШЛ .

Колегія не приймає до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_4 про те, що вищезазначені витрати не підтверджені належними документами, як такі що спростовуються матеріалами справи.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що захворювання позивача на гепатит С не пов'язане та не знаходиться у прямому причинному зв'язку з протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_4 а тому є обґрунтованим висновок суду про те, що не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, пов'язаної з діагностикою та лікуванням на гепатит С.

Разом з тим, відмовляючи повністю у стягненні витрат в сумі 20713,23 грн як витрат, понесених на лікування гепатиту С, суд не врахував того факту, що частина коштів 8810,25 грн. витрачена на дослідження крові на вірус гепатиту В і С, яке проводяться в обов'язковому порядку при проведенні лікування, а тому колегія вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів в сумі 8810,25 грн. підлягають задоволенню.

Колегія суддів також вважає, що відмова суду у стягненні коштів на санаторно-курортне лікування в санаторії "Миргород" не відповідає вимогам закону та обставинам по справі. Так, судом встановлено, що підставами перебування позивача в санаторії "Миргород" стали не лише гепатит але й проблеми в опорно-руховому апараті, адже на курорті «Миргород» ефективно проводять комплексне оздоровлення всього організму в т.ч. захворювання нервової системи, органів опори і руху. Крім того, судом встановлено, що позивач у 2015 та 2016 роках продовжував хворіти, у 2005 році потребував сторонньої допомоги. Враховуючи наведене, колегія вважає за потрібне стягнути вартість витрат, пов'язаних з перебуванням позивача в санаторії "Миргород" в період 2015 р. на суму 12 357,48 грн. та протягом 2016 року на суму 12228,17 грн.

Відмовляючи у стягнення витрат в розмірі 53112,70 грн., понесених на реабілітацію в клініці «Колумна Медіка» (Польща), суд першої інстанції виходив з того, що позивачу відмовлено у проходженні реабілітації лише міським центром нейрореабілітації Київської міської клінічної лікарні №18, а тому він міг пройти реабілітацію в інших медичних закладах України.

Колегія не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що міським центром нейрореабілітації Київської міської клінічної лікарні №18 ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні реабілітаційних заходів, і рекомендовано лікування у невролога за місцем проживання та при необхідності стаціонарне лікування в умовах неврологічного відділення за місцем проживання. З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 не запропоновано інший реабілітаційний цент.

Крім того, з листа МОЗ України від 24.03.2017 року вбачається, що в безпосередньому підпорядкуванні МОЗ України відсутні медичні заклади, що надають реабілітацію хворим із захворюванням позивача.

Будь-яких доказів, які б свідчили про можливість проходження реабілітації позивачем на території України відповідачем не подано.

Згідно запрошення клініки «Колумна Медіка», що знаходиться в м. Ласк, Польща, ОСОБА_1 пройшов курс лікування та реабілітації в даній клініці в період з 20.05.2013 року по 02.06.2013 року вартістю 7724,12 злотих, що еквівалентно 49125,40 грн., що підтверджується фактурами, з перекладом, виданими клінікою «Колумна Медіка» на суму 6960 злотих, що еквівалентно 44265,6 грн. та на суму 764,12 злотих, що еквівалентно 4859,8 грн.

Оскільки ОСОБА_1 було встановлено першу Б групу інвалідності з потребою у сторонньому догляді, його змушена була супроводжувати у дану клініку мати ОСОБА_2 якій також було надано запрошення клініки «Колумна Медіка».

Для виїзду за кордон на реабілітацію за оформлення візи ОСОБА_1 було витрачено кошти: за візовий збір в сумі 70 євро, що еквівалентно 1936,9 грн. (по 35 євро на кожного), за послуги візового центру в сумі 410 грн. (по 205 грн. на кожного), за страхування ОСОБА_1 - 50 грн., за страхування ОСОБА_2

- 64 грн. pа проїзд в м. Ласк, Польща до клініки «Колумна Медіка» ними було витрачено по 240 злотих (по 120 злотих за кожного), що еквівалентно 1526,4грн.

Отже, з поданих документів вбачається, що сума матеріальних витрат витрачених позивачем на його перебування, а також особи, яка його супроводжувала в клініці «Колумна Медіка», а також супутні витрати (візи, страховка, проїзд) в 2013 році становить 53112,7 грн.

Враховуючи обставини справи та вищезазначені вимоги закону, колегія вважає за необхідне стягнути із відповідача витрати в розмірі 53112,70 грн., понесені на реабілітацію позивача в клініці «Колумна Медіка» (Польща).

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення витрат в розмірі 4 459,5 грн. на відшкодування вартості авіа квитків для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для проведення обстеження ОСОБА_1 в грудня 2013 року в Республіці Туреччина, суд виходив з того, що позивачем не доведено доцільність проведення цих обстежень. Колегія не погоджується з таким висновком суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачу були проведені обстеження, пов'язані з отриманими травмами і намаганням отримати належне медичне обстеження та медичну допомогу.

Враховуючи наведене суд вважає, що вимоги про стягнення 4 459,5 грн. на відшкодування вартості авіаквитків для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на проведення обстеження ОСОБА_1, слід задовольнити.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, як володільця автомобіля «Форд Фокус» з р.н. НОМЕР_1 була застрахована відповідачем» ПрАТ «СК «Україна» (поліс № АВ 8392586 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Відповідно до п. 22.1, 22.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із вказаним вище договором страхування (полісом), а також п.9.3 ст. 9 Закону, обов'язковий ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Україна» за шкоду, заподіяну майну, становить 25 500 гривень, а за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 51 000 гривень.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст.ст. 23, 24 цього Закону страховиком відшкодовується шкода (у тому числі моральна) пов'язана з лікуванням потерпілого.

У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що матеріальна шкода, пов'язана з лікуванням ОСОБА_1 в межах ліміту відповідальності страховика в сумі 51000 грн. підлягає стягненню із відповідача - ПрАТ «СК «Україна».

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Разом із цим за змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Враховуючи обставини справи та вищезазначені вимоги закону, колегія суддів вважає, що визначивши розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу в сумі 30000 грн., суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі обставини справи та дав їм належну оцінку, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на час ДТП мав 20 років, навчався на 4 курсі Авіаційного інституту в м. Києві, зазнав сильного фізичного болю та через нанесені йому травми переніс складні операції, протягом тривалого часу перебував у стані коми, що вплинуло на тяжкість травм та зумовило надалі потребу у тривалій реабілітації. Наслідки отриманих травми і на даний час продовжують створювати небажаний психологічний та фізичний дискомфорт. Отримані позивачем ушкодження, позначились на стані його здоров'я, що підтверджується встановленням йому інвалідності та часткової втрати загальної працездатності. ОСОБА_1 з 2012 року продовжує залишатись інвалідом, людиною з обмеженими можливостями.

Отже, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди колегія враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, їх тривалість, що привело до порушення ритму його життя, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, позбавлення його можливості реалізації здібностей і відновлення стану який він мав до ДТП.

Враховуючи наведене, колегія вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 слід збільшити до 200000 грн.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити частково і рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 березня 2017 року в частині відмови у стягненні коштів на проведення реабілітації, санаторно-курортного лікування у Миргороді, вартості планових обстежень крові, вартості квитків скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення цих витрат задовольнити, а в частині стягнення моральної шкоди змінити, збільшивши її розмір. В решті рішення суду залишити без зміни.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 та зміст оскаржуваного ним рішення суду в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, а тому колегія суддів вважає, за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яку подає його представник ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 березня 2017 року в частині відмови у стягненні коштів на проведення реабілітації, санаторно-курортного лікування у Миргороді, вартості планових обстежень крові, вартості квитків скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення цих витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 витрати: на проведення санаторно-курортного лікування у Миргороді у 2015 та 2016 роках в сумі 24 585,64 грн., витрат на проведення планового обстеження крові в сумі 8810,25 грн., витрат на проведення реабілітації у клініці "Колумна Медіка" м.Ласк, Польща, на суму 51 112,05 грн., вартість авіаквитків на суму 4450,5 грн., а всього 88 958,45 грн. матеріальної шкоди.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 30 000 моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди із 30000 грн. до 200 000 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Н.Є. Фащевська

Судді: О.І. Ткач

Н.Б. Щавурська